Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
У СВЯТУ НІЧ Василь Софронів Левицький Тиша. Благословенна тиша над землею. Така тиша буває тільки там, у рідному краю. М’яка, майже нереальна. Біла рука пухкого снігу приглушила всі звуки, затерла всі контрасти кольорів, загладила гос трість ліній, зняла з краєвиду сувору правду віддалі та перспективи, поклалася ніжним, цілющим дотор ком на душу. Бреду знову засніженими стежками саду і слухаю. У білій тиші — таємні кроки. Це Він іде. Христос-дитина. Згадую і мрію. Бо хочеться, так до сліз хочеться пережити ще хоч раз, ще хоч хвилину такої різдвяної тиші у рідному краю. ★ Сани пливуть по твердій дорозі, як човен по воді. Коні рвуть сніг з-під копит і бризкають ним, як піною. Тільки десь-колись цокне орчик, форкне кінь, заскрипить копаниця на затоках. У вечірньому сутін ку під горою — село. Блимають віконця. Десь заскрипіли ворота. За кожним віконцем мигають тіні. За кожним столом, у кожній родині, в ритуалі Святої Вечері родиться Син Божий — вічна Правда і вічна Любов. У цю тиху ніч, святу ніч... До вас, до вас, далеких, засніжених піль, і сіл , і міст моїх їду в тихих санях моєї туги. Швидше! Швидше! Пливуть сани, б’ють копитами коні, а я їду і їду, і ніяк доїхати до вас не можу, дні мого дитинства, сліди стіп моїх на білому снігу! На фіолетному тлі різдвяної ночі зариси трьох дерев’яних бань і золоті квадратики ясноосвітлених віконець. Немов із штуцерної музикальної скриньки несуться з церкви величні звуки у засніжену даль. ” Бог предвічний народився...” Стаю у притворі цер кви біля замурзаних цілунками, прибитих ніг Спасителя, притискаю гаряче чоло до холодного одвірка і співаю разом з вами, мої далекі, мої дорогі: ’’...прийшов днесь із небес, щоб спасти люд свій весь і утішився”. "Липнева Отрута” — (вибране) Торонто-Вінніпеґ — 1972 Василь Софронів Левицький — письменник і журналіст, помер у Торонті 1 листопада 1975 р. на 76-ому році життя. НАШ А ОБКЛАДИНКА Мистецьку творчість хтось порівняв до дерева, якого коріння сягає глибоко в землю, а корона простягається угорі широким кругом поза границі землі, з якої дерево виросло. Таке окреслення дуже відповідає творчості Миколи Буто- вича, якого ’’Мадонну” містимо на на шій обкладинці. Він уроджений в Україні (1896 р.) у сім’ї старої ко зацької старшини, виростав в око лицях з гоголівською традицією, полюбив перекази, пісні і природу рід ної землі. Вправді покинув її молодою людиною, під час І Світової Війни, але зв’язок з українською традицією у нього ніколи не обірвався, навпаки він вивчав українську мітологію, звичаї, фолкльор, приказки та пісні, так що разом з ним відійшов один з кращих знавців тих ділянок. Вчився він в найкращих графічних школах Західньої Европи: у Празі і Ляйпціґу, побував у Берліні, Парижі, Львові їздив залюбки на Закарпаття, проживав у Югославії та інших країнах Европи аж доля завела його до Америки, де помер у 1961р. Перейшов через різні напрямки, які тоді у мистецтві панували, або як сам їх наз вав ”ізми". Про те пише він у своїй автобіографії так: ’’від кож ної ”ізмо- вої” квітки — я бачив — треба взяти трохи м еду й на свій спосіб той м ед перетравити”. У висліді тих двох чинників його твори мають у собі "подих україн ської землі” або, за словами В. Січин- ського, ’’цілий ракетовий вибух могут нього, невмирущого вулькану життя”, але рівночасно виконані без деше вого етнографізму, у його власному стилі і манері, які вирізняють його поміж нашими і чужими мистцями. Треба високої культури, знання і обдарування, щоб перетопити в одне, наче в горнилі, соки витягнені з рідної землі з найвищої якости мистецькими вмілостями та технікою. Творча спадщина Миколи Бутовича різноманітна як у графіці так і в малярстві, але все переважає графічний підхід до сюжету і виконан ня (за В. Січинським). Великі досягнення має він у деревориті, книжковій графіці, екслібрісах, але теж і в театральних костюмах. Навіть приготовив балет "Ладо”. Відомі його портрети, композиції до творів Стефаника та Гоголя. На 20 конкур сах в Академії у Ляйпціґу він одержав 2/3 усіх перших нагород. Уже перший його альбом дереворитів з народньої демонології, який вийшов у Ляйпціґу в 1924 р. зустрівся з незвичайно 8 НАШЕ ЖИТТЯ, СІЧЕНЬ 1976 М и к о л а Б у т о в и ч . А в т о п о р т р е т . О л ій М. B u to v y c h — s e lf p o r t r a it Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top