Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
ЗНАЙДЕНА ТІНЬ ЛІНА КОСТЕНКО "Де тінь твоя, ИІлемілю!” Шаміссо Не Верховині, гей на Верховині Угорський камінь з профілем орла, вночі блукають звірі страховинні і капле мед з ведмежого мурла. І умирають згірклі таємниці під крилами пошарпаних драниць, де самотіють Сеньки і Анниці з вустами, голубими від чорниць. На Верховині, ой на Верховині в зелено-чорну химородь лісів гарчать обвали вохрово-левині і йде луна далеких голосів. На Верховині, там, на Верховині ти сам на сам з віками, сум на сум, а під ногами — біле хмаровиння, липневих злив невиплаканий тлум, лебедій легот, негура біласта, летючий дим розріджених висот, — стоїть людина, скинувши баласти, відмолоднівши років на сімсот. ..... А вночі ми сиділи біля багаття, сушили кеди, смажили гриби без жодного мухомора, і раптом — ви знаєте закони фізики? — я побачила свою тінь на хмарі. Велитенську. Задуману і чорну. Тінь сиділа. Тінь до багаття руки простягла. І розминувшись з ембріоном тіла, на білій хмарі далі пропливла. (Л. Костенко. Поезії. Вид. Смолоскип, 1969) ЛІТЕРАТУРНО-НАУКОВІ КОНКУРСИ ФОНДУ ІМ. ЛЕСІ І ПЕТРА КОВАЛЕВИХ Початки науково-літературних конкурсів з фонду ім. Лесі і Петра Ковалевих сягають 1967 року. Тоді то Леся і Петро Ковалеви у 50-ліття свого вінчання постановили створити фундацію для під тримки української науки й культури. Хто ж такі ініціятори і фундатори того конкурсу? Леся і Петро Ковалеви живуть у Швейцарії в Женеві. Уродженці центральних земель України (Леся походить з Яготина на Полтавщині, а Петро з Харкова), опинилися у 1920 році на еміграції. Не числячи недовгого перебування у французькому Конґо, по короткій мандрівці осіли у Швейцарії, де Петро Ковалів закінчив студії хемії. Проживаючи на чужині, не втрачали зв'язку з українською громадою. Особливо замітна їхня жертвенність для жертв голоду в Україні. Багато матеріялу щодо цієї акції можна зачерпнути з листування Ковалевих з гетьманівною Єлисаветою. У 50-ліття свого подружжя, як сказано, створили вони фундацію, призначену на наукові й літературні конкурси з історичною тематикою та державниць ким наставленням. Склали у швейцарському банку фонд, з якого відсотки повинні йти на нагороду конкурсів. Фонд віддали під опіку Союзові Українок Америки. Від того часу розписано три наукові конкурси: у 1967 році з реченцем до 31 грудня 1968; у 1969 році з реченцем до 31 грудня 1970 та у 1971 році з реченцем до кінця 1972 року. Літературні конкурси, згідно з правильником фундації, були проголошувані у непаристі роки: 1969, 1971 та 1973 з реченцями до кінця кожного року. Після ко роткої перерви, спричиненої труднощами організаційного порядку, Союз Українок Америки відновив акцію конкурсу. Покликано, згідно з правильником, Комітет науково- літературного конкурсу. Ведеться переписка з фундаторами для уточнення змісту, характеру та жанру праць і творів, на які будуть розписані конкурси, а теж складу жюрі та інших подробиць, зв’язаних з переведенням конкурсів. Сподіваємося, що в найближчих місяцях ці справи будуть узгоджені й можна буде проголосити чергові конкурси. ЗОЛОТІ ДУМКИ "Хто тратить час — тратить життя. Часу, як і життя, не можна завернути” . С. Смайлас. "Хто мені поверне радість, ідеальне щастя невинної душі, коли вона, мов свіжа квітка, розкривається на зустріч кожній пісні, кожній казці, що мати моя співала або казала за прялкою, а я сидів, притулившись до її колін. Скільки оповідань, казок, леґенд нашого провансальського народу колисали мої дитячі роки! Вигодувавши мене молоком своїм, Мама годувала мою душу старою мудрістю рідного народу та вірою в Бога”. Ф. Містраль. Подала Н. М. НАШЕ ЖИТТЯ, ВЕРЕСЕНЬ, 1976 7
Page load link
Go to Top