Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
ПСИХОЛОГІЧНИЙ ВІДСТУП СВІТЛАНА КУЗЬМЕНКО Нові Кобиляки, куди я прибув у ролі інспектора середніх шкіл у діяспорі, зустріли мене з відкритими обій мами. Це наводило на думку, що ново-кобиляцькі школи стоять на належному рівні, і я матиму час познайомитися ще й з іншими проявами цього чепурного південно-ка ліфорнійського міста. Гостинність мешканців часто зворушувала до сліз. Стояли теплі сонячні дні, і я вже почав міркувати чи не переїхати сюди, коли вийду на пенсію. Директор найбільшої ново-кобиляцької школи, у якого я зупинився, хотів дати мені нагоду якомога докладніше приглянутися до місцевого життя, і ми з ним щовечора ходили в різні культурно-освітні осередки, бували на імпрезах, відвідували вчителів та місцевих визначних людей. З нагоди мого від’їзду директор школи плянував улаштувати в себе гостину, на якій, серед еліти міста, мала бути навіть Джоконда де Пилипчук. Тому, що її трохи незвичайне ім’я доводилося чути майже в кожній хаті, де я бував, та по тому, як підкреслено, особливо чоловічою частиною міста, воно вимовлялось, я відчував, що Джокон да була, якщо не головною, то принаймні однією з голов ніших тут атракцій і був дуже зацікавлений її побачити. — Це незвичайна жінка, — говорив мені мій господар, — інтелігентна і освічена. Запевняю Вас, що немає жодної людини в цілому місті, яка могла б дорівнятися їй у начита ності та поінформованості. Звичайно, ніде правди діти, Бог не обділив її вродою, але в даному разі це не має значення, бо як Ви, напевно, вже мали нагоду переконатися, гарних жінок у нашому місті не бракує. Властиво Джокондина інтелектуальність робить її безконкуренційною. Вона з тих щасливців, до яких доля була більше, ніж ласкавою. Як я міг не погоджуватися, коли мене інформували, що у місті не залишалося жодного чоловіка, який, познайомившися з Джокондою, не став би її поклонником. Отож я нетерпляче чекав вечора, коли мала з’явитися ця загадкова жінка. Мушу признатися, що коли Джоконда увійшла до кімнати, я був трохи розчарований, як це звичайно буває, коли чекаєш побачити щось неймовірно надзвичайне, а воно виявиться лише надзвичайним. Одначе найвибагли- віше жюрі, призначене для оцінки жіночої привабливости, не могло б не прийти до згоди, що зовнішністю, у свою користь, вона відрізнялася від усіх тут присутніх жінок. Вона не була, як у народі кажуть, писаною красунею. Коли б узялися розбирати її по частинах, могли б виникнути нескінченні дискусії, але всі частини в цілості, її постава, рухи, манера триматися, усмішка, спосіб одягатися і, звичайно, молодість, хоч уже дещо і заавансована, надавали Джоконді надзвичайної чарівности. На ній була доброго крою з дорогої тканини тьмяно- зеленого кольору, з довгими пишними рукавами, сукня, що високо закривала шию, з якої на довгому ланцюжку звисав досить великий круглий медальйон з зображенням якогось божества. — Наша ясна зоря — Джоконда де Пилипчук! — представив мені її мій господар. — Я стільки вже наслухався тут про Вас! — сказав я. — Сподіваюся, що це було щось не дуже погане, — відповіла вона, і по тону, з яким вона це промовила, я вичув, що мої слова вона сприйняла як комплімент, і що вони їй сподобалися. Джоконду посадили у фотель, який зразу ж оточило чоловіче товариство, навперейми пропонуючи їй свої послуги. На поруччях фотелю примостилися голова мистецького товариства з головним редактором найпо- пулярнішого ново-кобиляцького журнала. Голова спілки журналістів сів у неї в ногах на килимі, а інші притягали до неї ближче свої стільці та стільчики. Микита де Пилипчук, успішний міський правник, чоловік Джоконди, зразу ж був забраний у другу кімнату на партію бріджа. Господар запропонував гостям напої. — Де наш столичний гість? — спитала Джоконда, розглядаючись навколо. Всі зразу ж кинулися шукати мене по кімнаті, і за кілька секунд я вже був припроваджений і посаджений біля неї на низенькому круглому стільчику. — Боже, як приємно у цій глушині бачити людину зі світу, — говорила Джоконда, тримаючи, в довгому чорному мундштуку, цигарку, до якої назустріч простягнулись одно часно чотири запалені сірники. — Ви помиляєтеся, пані, — сказав я, — Столиця тільки здалека здається привабливою, так як і все інше в житті, чого не можна розглянути зблизька. Я, наприклад, захопле ний Вашим містом, і навіть не мав би нічого проти того, щоб переїхати сюди назавжди. — Я недавно читала цікаву статтю Жаґо про причини різних поглядів людей на одну і ту ж річ. На мою думку, він один з цікавіших сучасних психологів. Я захоплена ним! Яке розуміння! Який вгляд у справу! Що Ви думаєте про його думки? — звернулася вона до мене. — Я не читав і, на мій сором, мушу признатися, — ніколи не чув цього імени. — Чи ти читала вже новий роман Боне? — спитала Джоконда господиню дому, яка у протилежній частині кімнати частувала жіноче товариство чаєм. — Ні. Ще не мала нагоди, — відповіла господиня. — Шкода. Що за річ! — і вона почала розповідати про своє враження від статті про екологію у модерний час, яку вона прочитала у найновішому журналі ’’Поступ”. її зацікавлено спухали, а коли господар час від часу перево див погляд з Джоконди на мене, я в ньому читав: ”Ага, чи ми не казали?!" Коли вона, не звертаючись конкретно ні до кого, 12 НАШЕ ЖИТТЯ, ТРАВЕНЬ 1975 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top