Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40
Ніч, коли папороть квітне. Вечорніло, а сонечко ще не сіло. Було тепло і Надія з Андрієм бавилися в садочку. Зо зуля докукувала Андрієві число його років. Одуд докінчував своє... одуду...одуду... Надійка за ним і собі переказувала... одуду...одуду... Соловейко в бузку доспівав свою пісню ... тьох... та тьох... тьох... — "Я чув сьогодні", сказав Андрійко, ”як Галя казала мамі, що піде з дівчатами в ліс, що за нашим садком, квіти папороті рвати, бо вони приносять щастя, завтра Івана Купала, а сьогодні опівночі папороть квітне”. — ”Ми з тобою, Надійко, підемо зараз по квіти папороті, що про них Галя говорила мамі, як знайду квітку, то знайду й щастя мамі”. Надійці хотілося бачити, як папороть квітне і хотілося щастя знайти, але ”що мама скаже?” промовила вона тихо. Андрійко схопив її за ручку: — ”Не бійся Надійко! Ми повернемося скоро, лише хоч глянемо, як папороть квітне” і повів Надійку. Дійшли вони удвох до кінця садочку, а тут і ліс. Ліс великий, темно і нема нікого. Світлячки-жучки засвітили свої ліхтарики і гойдали ними то тут, то там. За цими світлами ішли, все далі й далі Андрійко з Надійкою. Вже зморилися і ніжки не хочуть іти, а квітів папороті все нема й нема. (Діти не знали, що квіти лише внизу, під широким листям папороті.). Недалеко, якась птаха тихо защебетала і стихла. Зайчик виглянув з-під куща і зник. Андрійко з Надією все йшли, стомилися і очі вже не бачать ліхтариків, що коливалися спереду. Сіли під кущиком папороті і заснули. А дома мама кинулася — нема діток... де ж вони? Шукала у садочку і в лісі всю ніченьку. Не видко і не чути.... де ж вони? Нарешті на світанку мама їх знайшла під папоротю... спали, а пташка — червоногрудка діток крильцями вкривала і до самого світанку своїм тільцем нагрівала. Папороть квітами обсипала, як мама діток знайшла і цілувала. Марія Жижка 34 НАШЕ ЖИТТЯ, ЧЕРВЕНЬ 1975 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top