Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Фейлетон ЧОМУ ВЛАСТИВО НЕ КНИЖКУ? н к Дорога Кицька! Ти навіть не уявляєш, як мені бра кує Твого товариства. Зокрема тепер, коли мій Петро сказився і не д о зв о ляє мені так часто телефонувати д о Т ебе. Без телеф ону віддаль між нами стала ще 'більша. І уяви собі, що його найбільше розсердив не телефонний рахунок на 80 долярів, а та позиція в ньому, коли я наговорила 18 доля рів (пам’ятаєш, тоді, як я розповідала Тоїбі зміст т о ї книжки, що мені дала прочитати Дарка). — Ви що, неписьменні? Не можете написати собі про всі небилиці? Чи ти думаєш, що я маю працювати на телефонну компанію? А він, нерозумний, не знає, що те лефонна розмова це не лист. На від повідь треба чекати, а в телефон це так просто. Я Т обі про це, Ти мені про те! А Ти, дорогенька, напевно вже вми раєш з цікавости, щ об довідатись, як вдалася гостина в Пуськи і хто там був. Отже, були майже всі, як зви чайно, хіба, що бракувало Т ебе й Дмитра. Пуська „висадилась"! Столи гнулися під пиріжками, канапками, рибою, холодцем, паштетом, індиком, курками, печенями (теляча, волова, вепрова), салатками з раків, шримп- сів та іншими — ну, Ти знаєш, як у неї це буває. Було все досить смачне, але аж не таке, як це в Т ебе чи в мене. Скуштували і цього і того, р озп у стили різнопроцентовими напоями. Пані голосно захоплювалися сукнею Олі (д о речі, нічого особливого) й потихонько критикували Віру, яка, як знаєш, неймовірно заокруглилася останнім часом. Це дало нагоду гово рити про дієту. Іцька твердила, що найкраще розпускає товщі в орга нізмі йоґурт, інші були за цитриною, а д ех т о навіть за звичайною водою . Всі довго розводилися, який спосіб найпевніший, щ об, не відмовляючись від різних ласощів, втримати „лінію". Не обійшлося і без партійної лінії. Дісталося тим клятим іншопартійним „патріотам", посперечалися про Ні- ксона і всі ми д у ж е журилися долею наших репресованих земляків на батьківщині. Після десерту — шість тортів (у мене було на прийнятті п’ять, то Пуська хотіла „показатись"), ми всі обважніли не тільки фізично, але й психічно. Година була вже піз ненька, але треба було відсидіти в е черю, то всі, вичерпавши хвилюючі актуальні теми, перейшли д о більш спокійної — споминів. І тоді чоловік ГІуськи запропонував подивитися на прозірки (це м. ін. найновіша м ода у нас нудити гостей висвітлюванням прозірок). А що Місько купив со б і новий автоматичний прожектор, то хотів ним похвалитися. Ну, а нам не випадало відмовитись. Посідали всі у вітальні, д е хто міг, навіть на під лозі, а Христка (Ти знаєш...) вмости лася, ніби на жарти, на коліна Колі. І пішли по екрані образочки ще з часів, коли їх Маруся, яка кінчає вже гайскул, ще бігала під столом, стара кішка Мурка була ще котенятком, а та рожа, що вони ї ї минулого року зрубали, бо здичіла зі старости, була ще в розквіті с в о є ї краси, та багато, багато іншого, що давно вж е відцвіло і постарілось. Ми побачили знімки з вакацій у Гантері, Лейквуді, на Сою- зівці й Верховині, та з іменин, уродин і свят. Чи Ти знаєш, що вони мають Т ебе на багатьох знімках. І мушу ска зати, що Ти колись була навіть гар ненька! Мій Петро, скориставши з темноти, добр е задрімав, а Ромуся розповів мені на вушко кілька чудових анек дотів. Але написати їх не можу, при гадай мені, щ об я Т обі їх переповіла, як будеш мені телефонувати. А скінчився цей показ знімків на віть чимсь подібним до дискусії. Бо, останні знімки були з Різдва. Місько сфотографував їх ялинку з усіх б о ків. А властиво не так ялинку, як си лу- силенну дарунків під нею. Овва! Так якби тільки вони клали дарунки під ялинку! І в Т ебе, і в мене, і в усіх наших приятелів звичайно гори д а рунків на Різдво. Але Пуська почала бідкатись, яка це проблема для н еї обдарувати всіх. Не грошова, — Ти знаєш, яка вона, вдає з с е б е мільйо нерку, — але придумати, що кому, щ об, мовляв, б у л о і гарне, і корисне. Я тут з нею погодж уюся. Колись б у ло легш е робити дарунки. Ми всі б у ли менш вибагливі, дітей можна було обдурити якоюсь іграшкою — совга- ми, ровером, фотоапаратом. А тепер? Усі все мають. Одягу краще ,не ку пувати, бо не догодиш . Зреш тою ша фи і так тріскають. Наші чоловіки мають по кілька гузинів краваток, у кожній хаті кілька фотоапаратів, фільмові апарати і т. д. Ну, властиво, дійсно, не знати що купити. Бігаєш перед Різдвом з крамниці д о крам ниці, голова тріскає, ніг не чуєш під собою . І ми, жіноцтво, всі погодили ся, що купування дарунків під ялинку це одна з найтяжчих праць п ер ед свя тами. Лише наші чоловіки цього не розуміють. Вони не тільки не ж алу ють нас, але навпаки, часто чуємо від них, що викидаємо непотрібно гроші. А дарунки ж потрібні під ялин ку? Ну, скажи, так чи ні? Так! І коли ми всі так говорили, обізвалася Д ар ка, яка, виїмково, мовчала. Вона за явила (Ти знаєш, яка вона красно мовна), що розв’язала проблему з різдвяними дарунками вже давно. А знаєш як? Вона сказала, що купує книжки! Щ о, мовляв, полиці в укра їнських книгарнях угинаються від книжок, що різні наші видавництва пропонують свої видання по зни ж е них цінах і що багато менше труду коштує слідкувати в українській пресі що появляється на нашому книжко вому ринку, ніж ганяти по крамницях і купувати різне непотрібне барахло. Уяви собі, так і сказала — барахло. Так немов би та цукерничка, що я подарувала їй на іменини й яка кош тувала мене грубі гроші, була бар а х лом! Я була на н е ї люта-прелюта. Але пізніше, вже вдома, коли я охолола і все передумала, то скажу щиро, що в ї ї балачці було трохи глузду. Бо, як так подумаєш — це цілком не по гана ідея купувати книжку на да р у нок 'під ялинку. Усі ми не тільки пе чемо торти, але й читаємо книжки! Та і хата виглядає гарно з книжками на полицях! Ні! Дарувати книжки — ідея не погана! Ба! Я б навіть ска зала — д у ж е добра! Бо, скажи сама, чому властиво не книжку? Цілую Т ебе міцно, міцно Твоя Міцька П. С.: А Ти напевно дістанеш від мене цього року книжку. Лише не скажу яку, хоч уж е знаю, що Тобі підійде під смак. Але не скажу! Це таємниця. НАШЕ ЖИТТЯ — ЖОВТЕНЬ, 1974
Page load link
Go to Top