Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
лює стіни залі, де відбуваються ви ставки, або натирає воском підлогу, а в найкращому випадку розміщує картини на стінах. Правда, не сам, бо йому допомагають ще інколи інші мистці, що разом виконують різні технічні чинності, конечні для підго товки виставки. Залежно від настрою вам, може, доведеться вислухати не зовсім при ємні речі про те, як, де й хто повинен або не повинен робити виставки, а інколи й особисті завваження, мо.в- ляв, не займаєтесь тим, чим вам треба займатися, а робите те, на що вашого часу шкода. Незалежно від усього пан Михайло запропонує вам каву, яку миттю при несе із сусідньої кафетерії, поді литься з вами колачем, або „комісь- ним“ хлібом. Притягає тут усе ж таки не ця кава, а те, що можете довіда тися, кого нового притягнув на ви ставку, або яка вона була, чи буде, і багато інших цікавих справ, що в’я жуться з мистецьким світом. Треба ствердити, що від деякого часу на виставки ОМУА притягає Ми хайло Черешньовський цікавих, не знаних досі 'Мистців, інколи „заблу- кані овечки", які відстали від нашої спільноти вже в попередніх поколін нях (останньо Ольга Маращук), а та кож таких, які досі „бокували" від виставок на „давн тавні“. Можемо побачити виставки старших мистців, нераз уже останні за їхнього життя, або посмертні, як Лева Геца, що жив у Кракові, але теж твори молодих, нових для нас. Не дивлячись на кон сервативні смаки та звички публіки, таки можна знайти тут відблиск того нового, що діється в мистецтві. А но ве мусить бути, чи ми цього хочемо, чи ні. Що з цього залишиться, як три валий вклад у культуру, про це рі шить час. Але за настанову показати творчість мистців у широкому ,,вах- лярі“ її проявів треба бути Михайлові Черешньовському вдячним. А ми, жінки, вдячні йому за його „Мадонни”, які ідеал жінки, а також наші очі та серця підносять угору. ЩИРО ДЯКУЄМО ЗА ДАР НА ЗАПАСНИЙ ФОНД Н. Ж. З нагоди іменування почесною го ловою Окружної Ради Ню йорку п-і Іванна Бенцаль жертвує на Запасний Фонд „Нашого Життя44 25 дол., за що цій відданій, заслуженій Союзянці щиро дякує Бувальщина Т Р И М А М И За столом, при вечері тато з мамою час від часу перекидалися короткими словами та з журбою дивилися, як шість голодних ротів „обсіло** серед хати глиняну миску з тоненько помащеною бульбою. Її запах розходився по цілій хаті, а хатню тишу переривав час від часу лоскіт ложок, коли йшов бій за знайдену у мисці шкварку. Вчитель намовив вкінці тата й маму, щоб наймолодшого сина пі- слати до гімназії. Тепер йшлося про вибір ■—- до якої? Чи до поль ської з безплатною бурсою (з про текції доброго сусіди-поляка), чи до «ововідкритої української з о- платою по 10 корон місячно. Не легко було брати татові на плечі такий новий тягар. Але взяла йо го на себе мама. — День собі продовжу і ніч скорочу, але моя дитина буде вчи тися у нашій, а не в чужій школі. Скільки ж поцілунків варті Твої золоті, 'спрацьовані руки, за ті, ти сячі Твоїх недоспаних ночей, Ма мо! ** * — Не смій тоді більше до моєї хати прийти, бо я тобі окропом очі виїпарю! Так сказала інша мати рідному своєму синові. Він був молодий, дужий, здоро вий. До роботи і до всього пруд кий, а книжку, то зубами б гриз. Не дурно дві кляси гімназії скін чив. На більше батькам сил не стало, хоч оба сини рвалися до науки. На трьох моргах гірського ґрунту ледве одну коровину мож на було при господарстві утрима ти, а пара маленьких конят сама мусіла заробити на себе і на своїх кормителіз. їх хату на горбочку, простору, чисту, веселу наняли одного року „літники“ з Варшави. „Пан радца когїєйови!й“ (чи не з Міністер ства), пані і двоє дітей. Началь ник місцевої станції чомусь дуже низько йому кланявся і величав „надрадцою** Подобалася „літникам** їхня сти- лева гуцульська хата, недалеко ІВАН В^К сварливого потока. Залізничий дві- рець, гарний, модерний, всередині у гуцульському стилі прикрашений і близько. Недалеко маленьке під гірське містечко з чарівною околи цею. Обведене пасмом темнозеле- ного смерекового лісу, що розсів ся на найближчих вершках Карпат, вено прилягло до гірської прудкої ріки. Тому то стало курортом. Значіння містечкові надавав го ловний залізничнії шлях, що про ходив горбовиною вздовж захід- ььої сторони міста. Побудував йо го ще австрійський цісар. Був це один із найбільш коштовних та теж і мальовничих шляхів. Інколи лі том, частіше зимою, мчав ся тим шляхом однев атомний спеціяльний поїзд „люкс торпеда“ Двірець з його спорудами був єдиним можливим джерелом заро бітку для місцевого населення. Ла- дування дерева, товчення річного каменя на т. зв. різаний — ця най важча фізична праця була доступ на всім. А вже праця при залізни- чому ,,торі“ хоч важка, але біль ше оплачувана — не була для всіх. Треба було „ласки“ залізни- чих урядовців. Юрко, з природи самої меткий, рухливий, непосидющий і на все цікавий, знав про все, що діялося і а станції. Нераз на два три дні діставав роботу при залізничому торі, ,,швилі“ (поперечки) різаним каменем підписати, джаґаном під бивати. Робота горіла йому в ру ках, якими „мож було грань бра- u ТИ . Скінчилося літо, „літники“ зби ралися виїздити. Наші добрі госпо дарі обдарували їх на дорогу свої ми скромними достатками: госпо- диня віночком сушених грибів, що їх діти в лісі назбирали, а гос'подар маленьке ю бечівочкою гірського меду. - - Аби вашим дітям солодко бу ло — додала господиня. „Радца** чомусь здригнувся при цих словах. Минув місяць, а від ,,радци“ прийшов лист. Радив, щоб син Юр ко вніс подання до школи залізни- Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top