Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
ВІДІЙШЛА НЕБУДЕННА ЛЮДИНА Л. Б. Несподіваною вісткою перейшла крізь наші поселення посмертна згадка Оксани Дучимінської-Ми- гул. Вона струснула гурт її при ятелів і знайомих, не сколихнув ши ширших кругів. Та ми повинні усвідомити собі, що відійшла у вічність людина небуденних прик мет і широкого громадського дія- пазону. Оксана Дучимінська народила ся в 1908 р в Киритниках, де її батьки вчителювали. Мати вміло виховувала дочку, пробуджуючи в неї зацікавлення фолькльором і літературою. Наші визвольні зма гання вона пережила дитиною. Це закріпило в неї патріотичні почу вання і молода дівчина постанови ла прикласти своїх сил до підне сення рідного народу. Тому й за кінчивши у Львові гімназію, вона почала студіювати агрономію в Укр. Госп. Академії в Подєбра- дах. Виростаючи на селі вона ро зуміла велику потребу піднесення сільсько- господарської освіти. І тут у цій високій школі під про водом світочів громадської агро номії вона готувалась до того. За кінчивши студії в 1932 р. вона зго лосилась до Т-ва „Сільський Го сподар" у Львові. На початку пра цювала, як асистентка повіт, агро нома Львівської Філії. Вже в 1935 р. перебрала реферат плекання сільсько-господарських тварин і контролю молочарень Львівського повіту. І так вона ішла дальше по щаблях тих завдань, аж поки в 1938 р. не стала повітовим агро номом. Оцей її шлях, окреслений кіль кома реченнями, не передає ши рокого діяпазону зацікавлень і праці. Поруч фахового знання ви магав він великих організаційних здібностей, доброго виступу і вмілого підходу до людей. Ці здіб ності були в молодої Оксани і во на вміла користуватись ними. Ко ли в 1934 р. вона розпочала пра цю удвійку з повіт, агрономом, то в 1937 р. у Львівській Філії було вже 6 фахових працівників. Свій запал уміла передати іншим. На по сті пові% агронома вона стала пе реводити в життя далекосяглі про екти. Та цей розвиток нашого сіль ського господарства перервала 2 світова війка. Для Оксани Дучимінської пов’я залась ця подія також із особи стим щастям. У 1939 р. вона одру жилась із Іваном Мигулом, керма ничем Хліборобського Вишколу Молоді. Щоб уникнути пересліду вань большевицької влади по дружжя перейшло границю до Белзу, де Оксана продовжувала працю в місцевій Філії С.Г. Іван Мигул незабаром загинув при пе реході границі, сповняючи зав дання боєвика. У Белзі народився їм єдиний їх син, що ніколи не бачив свого батька... І от до фахових обов’язків до лучилося в Оксани материнство ■— оце найвище призвання жінки. Сміливо й охоче вона взяла на пле чі цю велику відповідальність. Дальші етапи життєвого шляху бу ли подиктовані розвитком подій. По відході большевиків вона по вернулась до праці в Хлібороб ській Палаті у Львові, де були більші можливості, але й трудні умовини воєнної окупації. А вне- довзі наступила велика мандрів ка, що провела Оксану з дитиною через Словаччину аж до Реґенс- бургу. Тут почав працювати УТГІ, де придалось її фахове знання. Як асистентка допомагала студен там у їх праці. У 1950 р. переселилась до ЗСА. Перші роки зійшли на здобуванні н а с у ш к о г о на всякій роботі. Го ловним завданням була тепер о- світа сина. І коли він врешті здо бував вищу освіту в Европі, вона теж повернулась туди, щоб знову знайти змисл у своїй праці. Відва жилась на найтрудніше — стала допомагати залишенцям у рамках Европейського Бюра ЗУАДКоміте- ту. Цей останній подвиг є окремою сторінкою її життя. Не одна без домна сім’я, неодна „загублена" людина знайшла завдяки їй роз в’язку й допомогу. А в тій висна жливій праці ще дальше сягали за цікавлення Оксани. У 1963 р. вона відвідала українське поселення в Югославії і перша звернула ува гу і.а той великий національний резерват. В часі землетрусу у 1969 р. вона чітко окреслила там ситу ацію і подала можливості допо моги. А в 1972 р. відвідала Прагу і зацікавилась працями скульптор- ки-українки, допомагаючи роздо бути, коли не твори, то їх мистець кі світлини. її мрією було видати їх у формі мистецької моногра фії. Цей перелік зацікавлень і ося- гів Оксани не був би повний, ко ли б не згадати її вмілого, тала новитого пера. Замітне те, що во на не вважала його самоціллю, а ставила на службу ідеї, що нею руководила. Так було в часі агро номічної праці, коли то її знаме нито опрацьовані статті появили ся в виданнях С. Г. Так сталося, коли вона забажала вшанувати по стать свого професора і приятеля Віктора Доманицького, редагую чи збірник його пам’яті. Мало хто знає, що з-під її пера вийшли та кож талановиті літературні спро би. Але з усіх писань вона приді- лювала їм найменше уваги, немов відсуваючи їх до слушного часу. А той час для них не настав. Та суть не в тих квітах її уяви, що не побачили життя. Бо сама Ок сана була квітом української зем лі, що скрасив собою її покоління. Вона вміла розвинути свої талан ти і виповнити ними своє життя. Завдяки своєму фаховому знанню дійшла до відповідального стано вища (перша жінка в Зах. Україні, що була повіт, агрономом), знай шла зв’язок із українським посе ленням у Югославії і дбала про його розвиток, підготувала мате- ріял для цінної мистецької праці. І виростила сина, що тепер навчає в одному з коледжів Канади. Вона не дбала про розголос, не освідомлювала про свою працю. Тому до того обов’язані ті з гур ту її приятелів, що знали й цінили цю небуденну громадську людину. Ні пр о щ о не т у р б у в а т и с ь , ні з а чим не т у р б у в а т и сь — зн ачи ть, н е ж ити, а бути м ертви м , а д ж е т у р б о т а — р у х д у ш і, а ж иття — ц е р у х . З аф ор и зм ів Гр. С к овороди НАШЕ ЖИТТЯ — ЛЮТИЙ, 1973 5
Page load link
Go to Top