Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
спогадом про княжі часи, з її ві руваннями й буйною природою, ■— як невідмінними елементами її буття. Краплинами міцного трунку о- сідали ці прадавні елементи ми нулого на душі поетки ще в ди тинстві й юності її, щоб згодом перетворитися в твердий і точений янтар її поезій. Поезія її орга нічно національна, українська; поетка усіма змислами сприймає прадавню Україну в єднанні з сво єю власною істотою: на круглих щитах предків видніє черлень і чернь — первісні барви, і ясність б’є від спалахів зброї пращурів; десь ріг скликає турій, і мечі лад нають, — а на лугах її сучасно- сти вчувається їй гра сумних со пілок у виразі глибокої туги... З такого сприймання поетки випли вають і мотиви її творчости. Природа волинська — це у О. Лятуринської не лише тло для дії й душевних порухів; це в неї ак тивний компонент, що дихає жит тям: „Війнуло чудним подихом, немов чужинним. О, ні! І згадка чарівна десь із глибини: І м’ята, і стокроть, і лепеха Волині О, образ весен — ледве черкнуті пастелі.. . ...То Божа синь, то ніжно кинута рожевість, то ще несита зелень вітів яблуневих.. . “ Поетка любить давнину, що о- живає в її ліриці. Є це хоча б відтворення такого побутового о- бразу;: „Важкі киреї, золоті дальматики та оловіри, і княжі корзна, і щити, ножі, списи, мечі, сокири...“ Зброя предків дзвенить в її уяві, свист стріли оживає в її ляко- нічнім прецизнім вислові: „Устами славлена стріла стужавлена! Хвалена, хвалена в отруті калена! Стріла окрилена стріла доцілена Кров’ю гартована стріла значкована“. Жорстока доба пращурів віджи ває в її рядках, а ,,Слово о полку Ігоревім" щедро постачає їй свої мотиви: „брешуть на щити лиси ці, видніють черлені щити кня жих воїнів, лунає клич ,,за землю Руськую, за рани Ігореві!" •— що стає наче кличем і самої поетки. Образ бою передається у Ляту ринської ляконічно, а в ощадно сті вислову ■— сила: „Вдаряє в грудях мідь об мідь, перетинаються ножі люби, люби і ненавидь, як повінь, мужу, жий!“ У поетеси героїчне переплітаєть ся з легендарним в чіткім і образ нім вислові: „І зрине кінь у височінь, як є, в похідній збруї, і дух твій вбраний в кармазин. І запитає Юрій: Щ о мав ти над життя дорожче? Що на землі досяг? — Я з роду воїн, Переможче, доніс свій злотий стяг“. Та не лише лицарі оживають в творах Лятуринської. Тугою прой має відгомін плачу Ярославни. А жіноча психіка гармонійно єдна ється з природою рідною. Любов і тута жіноча триває у віках; вона ніжно торкає струни душі спокон віку й донині, -— у Лятуринської любов і ніжність жінки проглядає крізь серпанок символів і народ ного побуту, з глибини віків, чи може із сучасносте у їх глибінь: „ . . .Він був — не був. й о г о прихід завжди бентежив, а ймення не назву, не розпишу на п обер еж ж і.. або: „О, чую, ріг скликає турій, і лицарі мечі ладнають. А на чолі у мене жмури, і тяжко потайки зітхаю“. Ці елементи еротики •— пал ке кохання — поєднані у вірші з глибоким патріотизмом: ■— лицар пішов у бій „За честь, за стяги злотні Руси, за батьківську вояцьку славу!. . “ Болючим спалахом бренять слова туги за милим; це вираз самоти: ^Безумна з горя, я крикну місяцю і зорям у млу ночей, у вир хуртеч. Хто вип’є з келиха мойого? Заступить втрату дорогого?44 На мотив голосіння бренить ле мент запитання: „О, хто ж мені утіху д а ст ь ? ..44 Болісно звучать згуки гуслів ту ги за отчизною: „...Я ніжно перебрала струни і голос мій, так клично-юний, вібрує свіжістю дівизни коханий голос мій — з отчизни!44 Любов до отчизни проходить чер воною ниткою в її творчості. Та любов поєднана у неї з ненави стю, нещадним гнівом супроти во рога: „Не знаєш гасла — боронись! Освячений держу я спис. Я попіл бороню батьків, Героїв славу, честь борців. Зухвальче, чолом, оком ниць, Тут недоторканість гробниць, багаття і священний дуб і Володимирів Тризуб4*. і далі: „У грудях ненависть моя. В мойому серці гнів кріпкий, Мій меч бряжчить: та ти ж вояк! Честь лицарськіа кричить: Убий!44 Монолітна княжа Русь — Свя тослава й Володимира — це остоя її шукань долі — волі для своєї батьківщини. А тоді, коли Христо ва віра заступила Сварога й Ве- леса, Дажбога й Перуна, *— по етка звертається до всеблагої За ступниці Руського Краю, щоб Во на боронила його: „Покрові Заступниці свічі воску ярого, ризи злота сутого, кожне зітхнення! Діву чисту хвалимо, хвалимо піснею, славимо зброєю. Молимося, просимо: Поможи на ворога, Мати Божа, Мати Руського Краю!44 Світогляд поетки націоналістич ний, — невгнутого борця за волю й батьківщину; постава її лицар ська, — оборона чести й святощів народних понад усе. Динамізм змісту лірики Ляту ринської гармонізує з формою ви слову її, що в основному є в течії неоромантизму. Романтизм в пое зії Лятуринської має філософічні 4 НАШЕ ЖИТТЯ — ТРАВЕНЬ, 1972 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top