Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
З Головної Управи СУА Д-р Теодозія Савицька Референтка Суспільної Опіки Вона також моя дитина Недавно в одному американ ському журналі була описана зво рушлива зустріч американських опікунів* з молодим грецьким ад вокатом, сином убогих батьків, я- кий завдяки грошовій допомозі ці єї американської, середньо-замож ної родини закінчив в Атенах уні верситетські студії. Треба знати, що серед американців є дуже ши роко поширена акція допомоги ді тям і молоді в різних країнах сві ту, яку провадять харитативні ор ганізації та церковні групи. Та шляхетна ідея матеріяльної допомоги незаможним учням не була чужа українцям на рідних землях. Наша інтелігенція, хоча в загальному убога, залишила по со бі пам’ять про опіку над незамож ними учнями гімназії та деколи ставала в пригоді студентам уні верситету. Якби так поспитати ли ше тих, що попали до Америки, то напевно не один, пам’ятаючи свої студентські часи, згадав би з вдячністю тих своїх добродіїв, що допомогли йому в потребі. Дивним дивом, ця ідея допомо ги незаможним студентам ще не поширена серед українців в ЗСА. Можливо, тому що цього не про пагувалося, а бідні студенти жи вуть в далеких країнах та про них не всі знають, бо на цю тему до сі не багато було написано в укра їнській пресі. Тепер є лише нечи сленні одиниці, які з власної волі взяли на себе шляхетний обов’язок матеріяльної опіки над незамож ним українським учнем у Брази лії, Польщі або в іншій країні у- країнського поселення. Союз Українок Америки від де кількох років провадить акцію до помоги українській молоді в Бра зилії, Ю гославії, Польщі та в ін ших країнах. Поодинокі відділи встановлюють стипендії й таким чином допомогли вже здобути о- світу багатьом українським сту дентам. Також останнім часом се * Опікун — спонзор. ред членства СУА є замітне заці кавлення опікою над молоддю. Д е які наші Відділи вже мають на сво їх списках членок-опікунок. Сою- зянки зібрані на похороні заслу женої голови Округи сл. п. Марії Когутякової створили Стипендій- ний Фонд Її імени, на внесок 57-го Відділу СУА у Ютиці. Заходами цього Фонду зможе вишколитися одна чи більше українських дів чат у Бразилії. Можна сподіватися, що цей рух пошириться на широкі круги не тільки нашого членства, яке має багато різних зобов’язань, як хоч- би створити фінансову базу для видавання свого журналу. Але ‘ло мимо цього може воно і повинно поширити цей рух так, щоб він пішов широкою течією по всьому українському громадянстві, бо чи ж можна бути байдужим до до лі українських дітей? Т а ж в о н и наші діти! Між приватними опікунами та стипендистами нав’язується дуже тісний контакт та нерідко мають місце вияви правдивої сердечно- сти, які сповняють серця добродіїв правдивим вдоволенням, що його має людина після виконання до брого діла. Такі хвилини радости пережи ла опікунка студентки з полудне вої Америки, членка Відділу СУА, пані Сердечна, читаючи різдвя ний привіт від своєї стипендистки в Бразилії, який прийшов на сам Свят-вечір 1972 року (свята за старим стилем). В родині п-ва Сердечних було багато втіхи з приводу цього листа, було багато сліз радости, зворушення і спів чуття для убогого українського дівчатка і для інших, про яких пи сала Марія в своєму листі: Д орога Пані! З Різдвом Христовим хочу Вам і Ва шій Родині побажати щастя. Нехай Вам Бог заплатить за Ваше добр е серце і нехай Ваші обі дочки будуть здор ові і щасливі. І Ваш добрий Пан- чоловік також, і ціла Ваша родина. Я Вам д у ж е дякую, бо якби не Ви, то я не могла б учитися, а мусіла б працювати т;ак тяжко на чужім, як м ої небіжка Мама, що так скоро по мерли і нас сиріт з татом залишили самих. Не знаю, як Вам дякувати, Пані. Молюся за Вашу родину і за Вас як за другу маму і так собі думаю, як то е, що якась незнайома пані така добр а для сироти, і нераз заплачу, як це думаю. Бажаю Вам і Вашій родині зд о р о в ’я і поводження. Здоровлю Вас і Вашу родину, Ваша — Марія Одну спідничку і блюзку я дала моїй товаришці, яка геть нічого не має, а то б у д е від свята. То д у ж е бідні люди. ❖ * ❖ Зібрана на Свят-вечорі родина п-ва Сердечних прислухувалася до розмови молоденьких доньок го сподарів, що з гордістю і вдово ленням говорили про свою добру маму, в якої так багато любови до далекої ,, адоптованої “ україн ської дівчикин. Дівчатка часто зга дували про Марію, якої фотогра фія стояла поруч з їхніми, бо їхня мама часто казала, що Марія ^та кож моя дитина “. Який гарний приклад україн ської родини, що не надто замож на, а вже другий рік опікується ті єю дівчиною за океаном. Нам було цікаво почути особи сто від опікунки про її добре ді ло. На питання „Щ о спонукує вас, дорога пані, опікуватися цією дів чиною? “, пані Сердечна ніяковіє, вона зворушена, а тоді каже: „Ко ли я довідалася про тих дівчат, то так мені жаль стало, бо зараз ду маю про моїх, якби так вони... А при тому я добре знаю, що зна чить біда, бо вона мені не чужа з дитинства. Інші забувають про минуле, а я добре пам’ятаю. „А крім цього, таке вдоволення, що можемо помогти цій дівчині, 2 НАШЕ ЖИТТЯ — ЖОВТЕНЬ, 1972 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top