Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44
ПОСМЕРТНІ ЗГАДКИ ДІТРОЙТ, МИШ. Ділимося сумною вісткою з усім організованим жіноцтвом, що 25. березня 1971 р. відійшла у віч ність бл. п. Стефанія Заплітна. На родилася 21. вересня 1896 р. у сім’ї Обухівських в с. Слобідка Струсівська, пов. Теребовля. За кінчивши учительську семінарію в Тернополі, учителювала в своєму рідному селі аж до 1919 p., коли то за її чинну участь у визвольних змаганнях польська влада заареш тувала її і як інтерновану вивезла разом із кол. старшинами і вояка ми до Модліна коло Варшави. Пі сля звільнення перенеслася з чо ловіком д-ром А. Заплітним до Тернополя, де він відкрив адво катську канцелярію. Опісля по дружжя перенеслося до Теребов- лі, де Стефанія працювала як се кретарка в Союзі Українок, у за- хоронці для сиріт, у кооперативі ,,Базар“, у ,,Рідній 1ІІколі“, в „Просвіті". їздила з відчитами й вела гігієнічні курси під керівниц твом д-ра Воробця. Як та бджілка всюди уділялася. Організувала ря тункову акцію, коли був голод на Гуцульщині, вивозила дітей і роз міщувала в українських родинах для відживлювання. До Дітройту приїхала в 1949 р. з Берліну та зразу вписалася в ря ди СУА. Роками була вона се- таркою УККА, а на пості секре тарки 26 Відділу пробула 10 літ. Похорон відбувся 29. березня. Членки Відділу організовано з прапорами взяли участь у похо роні, а на цвинтарі попрощала її п-ні Катерина Хом’як від Відділу і від усього організованого жі ноцтва. Вічна їй Пам’ять! Управа 26 Відділу СУА ім. Ольги Басараб ШИКАГО ІЛЛ. Дня 26 березня упокоїлася в Бозі членка 22 Відділу СУА бл. п. Ірина Дурбак. В особі покійної пані Орисі, як усі ми Її звали, наша організація втратила зразкову членку й дов голітнього секретаря 22 Відділу, яку шанували всі зЦа. Її великі прикмети духа: глибоку релігій ність, скромність, мужність, незви чайну шляхетність, обов’язковість, працьовитість і щирий, не голо- словний український патріотизм. За всі ці цінні прикмети ми низько схиляємо чола перед Її світлою пам’яттю. Покійну Орисю можна б назва ти „героїнею сірого будня", бо вона завжди, не зважаючи на ду же не раз тяжкі обставини, як напр. у Галичині під час трьох о- купацій нашої батьківщини, чи в час „великого ісходу", а відтак на еміграції, виконувала точно і по слідовно взяті на себе обов’язки супроти своєї родини, свого ближ нього та рідної країни. Покійна Орися була за профе сією вчителькою, обдарованою ви- ховницею дітей і молоді. Рівночас но була неперевершеною органі заторкою жіноцтва по Наших се лах. Будучи членом Пласту нале жала до куреня „Санітарки". Працюючи в Добрянах на Львів щині провадила з рамени „Сіль ського Господаря" різного роду курси, як напр. куховарства, три- котарства, організувала хори, а- маторські гуртки, вчила приватно „Рідну Школу" й возила дітей до Львова здавати іспити. Відтак, пе ребуваючи у Велдіжі в Долинщи- ні, де її батько був парохом, була інспектором садків, головою Жіно чої Секції при „Просвіті", вчила у семиклясовій школі, була актив ною в підпільній організації. Зав жди повна енергії, ініціятиви, са мопосвяти. На еміграції, спочатку у Франції, віддано працювала при місцевій українській католицькій парохії. Серце Її завжди клопота лося українськими дітьми і мо лоддю. Тому й там організувала їх, провадила хор, вчила україн ської мови. Переїхавши до ЗСА жила з ро диною в Шикаґо. Прямо від дня приїзду включилася в працю 22 Відділу СУА і була довголітнім членом Управи. Учителювала в школі українознавства „Учитель ської Громади" при парохії св. Отця Миколая, належала до Марій ської Дружини, до Католицької Акції Пань та до Апостольства Молитви. Не жаліла труду й завж. ди знаходила час, щоб по змозі причинитися до упорядковання і вдержання Українського Музею в Шикаґо. ❖ ❖ * Накреслюючи сильветку Покій ної, я не є в спромозі згадати про всі ділянки праці цієї неструдже- ної працівниці на суспільно-гро мадському, релігійному та націо нальному полі. Та все це записане в її книзі життя. * * Час іде, роки минають і наші ла ви рідшають. Старші відходять на поклик Всевишнього до вічного життя. Молодші не завжди охоче їх заступають. Тож тим відчутні ша втрата кожного з тих, що від ходять з великим досвідом у по тойбічний світ. Покійна Орися перейшла у кра щий світ, залишаючи нам до на слідування приклад свого життя, приклад дружини й матері, при клад патріотичної дочки народу та приклад покірної Божої дитини. Іванна Ґорчинська 16 НАШЕ ЖИТТЯ — ЛИПЕНЬ-ВЕРЕСЕНЬ, 1971 Бл. п. Стефанія Заплітна Late Stefania Zaplitna, m em ber of UNW LA Branch 26 in D etroit, Mich. Бл. п. Ірина Дурбак Late Irene Durbak, m em ber of UN'WLA Branch 22 in Chicago, 111. Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top