Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44
ній майстер, що різьбив фараоно ву кохану? І той, що Сфінксові дав душу вічну?... Ряхтіли зорі в небі — піщинки в безмежжях всесвіту; ряхтіла скалками зоряного блиску, залом леного в піщаних дрібочках, вели ка пустеля... Це вже Кльоня на пароплаві. У- же вийшли в море. І йому сві тить місяць. І стеле через хвилі золоту стягу. Коли то ще їй дорога додому простелеться? . . . Втомлена і прощанням з чоловіком, і думками, що снува лися йому навздогін, зайшла до кімнати. Відчувала, що не засне. Але й до вигладжування свого ,,Руфіна“ сили не мала. Власне, не так сили, як спокою і розважли восте бракувало, без яких виправ ляти щось годі. Відсунула руко пис на край столу. Рука тужила за білим папером, за чистою сторін кою. Тільки в новому слові -— від пущення неспокою, болю, туги, жаги. Не сідала до стола — мов у піж мурки грала сама з собою, відда ляючи хвилини і горіння, і без уму, і самозабуття. З таким відчуттям стоїть над виром плавець, якусь мить наби рає повні легені повітря, щоб по тім усім єством віддатися хвилі, виструнитись, напружитись разом з течією, злитися з нею в одно, розкинути руки і плисти горілиць, п’ючи первоздатність неба, хмар, сонця. Так жінка відсторонює нетерпе ливу руку коханого, щоб не здрі бніло чуття, яке забуруніло в ній, яким вона за мить сама обдарує свого обранця. Несамохіть перегорнула жур. нал, дорожній записник. Розкрила книгу Відемана про Єгипет на тій сторінці, де зробила закладку: тексти давніх єгипетських пісень. Скрупульозно точно передано зміст співанок. І аж зараз осягну ла, що дратувало в перекладі. З пісень вийняли душу-поетику, ритм, мелодію. І вони стали, мов ті чорні мумії, сповиті у просмо лене полотно, які бачила в Каїр ському музеї. Ця ніч немов підняла запону над таємницею. Пісню треба перекла дати тільки піснею. Хоч звучання давньої мови до нас і не дійшло. Із листів до Редакції Ще про українську книжку в міській бібліотеці Травневе число „Нашого Життя" помістило листа проф. Дарії Витано- 'вич, в якому вона радить не дарувати українських книжок до американських бібліотек, а радше поцікавитися ко лекцією українських книжок у місце вій бібліотеці, а якщо таких нема, то їх вимагати. Тоді бібліотека сама Бо ж письмо єгипетське — лише символи понять, а не звуків. А- леж пісню таки співали колись. Попри екзотичні подробиці, ті тек сти промовляли чимось таким близьким, знайомим, що ритм у- країнської пісні самохіть прилу чився до тритисячолітнього змісту. Радість і печаль в усі віки, в усіх людей, видно, має однакову мо ву: Люба! Любе кохання її! Люба! Любе кохання її перед всіми царями! Люба! Любе кохання її перед всіми мужами! Мила вона перед всіми жінками! Люба в коханні царівна! Ні з жінок, ні з дівчат щонайкраща не буде їй рівна! В неї коси від темряви ночі темніші, від ягід тернових чорніші. В неї зуби міцніші від зубців кремінних в серпочка, а рукою прислонені груди немов два квітчасті він о чк а... Пісня забриніла несподівано, як музичний мотив видива, що раптом постав спосеред багатьох буден них вражень; фелах наспівував, розписуючи піддашшя щойно до будованої господи. На охристано- му тлі стіни темно-коричневою, майже чорною фарбою повився меандровий фриз. Мов пагін ліяни чи лози, зав’юнився той бігунчик по піддашшю — рідний брат зави ванців на писанках. І кожний но вий сплеск візерунка вибрунько- вував з ритмічним повтором: там- та! там-та-та! там-та-та-та... „Люба! Любе кохання її!...“ Примітка З-поміж оповідань, що змальовують тепер поодинокі момен ти з життя Лесі Українки, подаємо цей уривок. Оповідання Наталі Ка- щук „Хамсін“ появилось у „Вітчизні" ч. 2, 1971 р. такі книжки закупить й приготовить для вжитку зацікавленого читача. Я вповні погоджуюся з тією дум кою. Пригадую собі, як на першому році моїх студій у М екґільському у- ніверситеті в Монтреалі наш україн ський Студентський Клюб у висліді великого зусилля і вкладу праці за купив і подарував для університет ської бібліотеки гарну збірку англо мовних книжок про Україну. На спе- ціяльній урочистості з нагоди Україн ського Тижня ми передали ці книжки до бібліотеки. І там вони пролежали, як п-ні Витанович пише, „запхані в кут і забуті" чотири чи п’ять років, аж поки я скінчила студії бібліоте- карства і пішла на свою першу працю саме до цієї бібліотеки. Пролежали ті книжки там так довго не тому, що хтось мав до нас упередження, чи нас не любив, а просто тому, що бібліо текарі мусять у першу чергу катало- гувати й приготовити для вжитку ті книжки, на які є попит і запотребу- вання. У випадку університетської 'бібліотеки на перший плян ідуть книжки, потрібні студентам і замов лені викладачами університетту. У випадку міських бібліотек голов ним клієнтом є мешканець даної мі сцевосте, звичайно платник податку, з якого публичні бібліотеки й удер жуються. Тому потреби й домагання громадян даної дільниці, поодинокі відділи міської бібліотеки мусять брати до уваги. У Філядельфії чужомовні книжки замовляють і каталогують у централь ній публичній бібліотеці, але залежно від запотребування населення різних дільниць міста, висилають до відпо відних відділів бібліотеки книжки ес- панською, жидівською, німецькою, чи іншими мовами. Щ о певний час таку збірку чужомовних книжок від кликають назад до централі і, якщо є тривале запотребування, висилають туди нові книжки. Тому виглядає, що головним нашим завданням повинно б бути створити не штучний, а дійсний і постійний по пит на українську книжку в тім від ділі публичної бібліотеки, близько якого живе хоч би й мале число заці кавлених українською книжкою лю дей. Христина Турченюк бібліотекарка Коли зміняєте мешкання, не за будьте повідомити нас про зміну Вашої адреси. 8 НАШЕ ЖИТТЯ — ЛИПЕНЬ-ВЕРЕСБНЬ, 1971 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top