Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
щені на волю. Ми не знали, що з нею — і з собою — зробити. ОСТАП (присунувся трохи ближче, дивиться на Тусю, перехиливши го лову) : Мені здається, Тусю , що ми тоді не так зовсім у ж е змарнували нагоду. Щ о? ТУСЯ (закинула руки на карк, від слоняючи їх аж в саму гору, дивиться перед с е б е за м р іян о): Та хіба це було кохання? Хіба це була та скла, що кидає людину в безодню ?.. ОСТАП (присунувся ще трохи ближче, пробує заглянути Тусі у в іч і): Н евже ти знаєш щ ось про такі речі? Ти, попсована чоловіками пані?.. На порозі (вглибині) стає Катруся. Остап дискретно відсунувся від Тусі. КАТРУСЯ: Прошу пана доктора, я вже маю о бід. Чи маю щ е чекати? ОСТАП: Нема ж адн ої причини три мати вас з обідом , Катрусю. Просіть пана згори. КАТРУСЯ: Пана маляра нема. При йшов якийсь і забрав його на фарму. Пан маляр страшно не хотів їхати, але той так причепився... Казав, що привезе пана завтра. ОСТАП: А?.. Д о б р е, Катрусю... Ага, завтра о б ід у не потребуєте варити. Будете мати вихідний день, аж до ночі. ТУСЯ (н ед б а л о ): М ож ете мати й сьогоднішній вечір. Я сама зварю за в тра сніданок. КАТРУСЯ (ігноруючи Т у с ю ): То як має бути, пане докторе? ОСТАП: Це залежить виключно від вас, Катрусю. Але — це добр а думка, щ об звільнити вас у ж е сьогодні. Ви могли б побути довш е з вашою се строю і припильнувати ї ї з тими па- стильками проти високого тиснення. Вона за б у в а є їх брати, а це — не добр е. КАТРУСЯ (н ер іш у ч е): Та, як пан доктор так кажуть... ОСТАП: Так, так, Катрусю, поїдьте д о ваш ої сестри ще сьогодні. А тепер — будем о обідати. КАТРУСЯ: Я йду вж е подавати. (Виходить дверима вглибині). ОСТАП (підвівся, стає перед Ту- сею, схиляється й бер е ї ї руку, пома гає підвестися. Кладе руки на Тусині рамена, хвилинку мовчки дивиться, потім): Значить, ти, Тусю, знаєш те пер у ж е все про кохання, так?.. Завіса Друга відслона Та сама обстановка. Присмерки. В х о дить Іван. Засвічує світло, йде до стола, перекидає пошту. ІВАН (до с е б е ) : Так, це ж неділя... (розглядається по кімнаті, виходить дверима праворуч, вертається, вихо дить дверима вглибині, вер н увся ): Нікогіського. Вимело... (Ід е до ета жерки, бере книжку, читає заголо вок) : „Сліпа вулиця44. Щ ось для мене. (Садовиться в кріслі, хвилинку читає, п о т ім ): Як це було? „В хрустальному повітрі самоти44... Справді! А я мав би малювати. Ех, д о чорта з тим усім! (Кидає книжку, підводиться). На порозі вглибині стає Катруся. КАТРУСЯ: Слава Б огу, що ви вже вернулися, пане маляр! ІВАН: О, Катруся! Я т еж кажу: слава Б огу, що тут нарешті хтось з ’я вився, в цьому домі! Куди... куди всі ділися? КАТРУСЯ: Ой, пане маляр, я вж е не знаю , що вам сказати. ІВАН (з б е н т е ж е н о ): А що ж таке, Катрусю? Щ о сталося? КАТРУСЯ: Сталося ще тоді, як пані поїхала. ІВАН: Ви знаєте ж , щ о пані мусіла поїхати. КАТРУСЯ: Та знаю , знаю ! Але, чи то мусіло бути якраз тоді, як сюди наднесло ту якусь... кузинку? ІВАН (заходив по кімнаті, спинився перед Катрусею, дивиться на неї пильно): Та пані, мож е, нечемна до вас? КАТРУСЯ: О, д у ж е мені потрібна ї ї чемність! ІВАН: Забагато вимагає? Хоче, щоб ви їй прислугували? КАТРУСЯ: Та де там! Вона хотіла б бути тут сама господиня в хаті. Вчора, як пан доктор сказав, щ о нині не тре б а варити об ід у , то вона зараз вміша лася, щ о зробить сама сніданок. ІВАН: Нууу, в тому не було нічого поганого! Певне й вона хотіла помог ти трохи в господарстві. КАТРУСЯ: Ей, пане маляр, ми не діти. То не в тім справа! Вона хотіла позбутися мене наніч. ІВАН (д у ж е зб ен теж ен и й ): Щ о ми будем о журитися тим, чого вона х о тіла. Вона тут вічно н е б у д е . (П оду мав): І що ж , ви таки варили той сні данок? КАТРУСЯ: Та д е , н е варила, пане маляр. Не варила, б о пан доктор з а раз пригадав собі, що я мушу таки щ е вчора увечір поїхати до м о єї се стри припильнувати ї ї з тими пастиль- ками, що вона забув ає брати. І я по їхала, а тепер мене гризе сумління. ІВАН (мить мовчить, раптом ви бу х а є ): І що ви собі видумали, Катру сю ?! Раз доктор сказав, що вам треба поїхати до сестри, то певне так воно мусіло бути! І при чому тут ваше сумління?! (Ходить роздратовано по кімнаті, глипнув на двері, де стоїть Катруся, мнучи в руках торбину. Н е рішуче спинився). КАТРУСЯ (схлипую чи): Пан маляр не має чого на мене гніватися. Я так люблю паню... ІВАН (приступив ближче д о Ка трусі, л а гід н о ): То гарно, Катрусю, що ви такі прив’язані до н еї. Ми... ми всі ї ї любимо. Певне, пані вж е скоро повернеться, а тоді... КАТРУСЯ (ож ивлено): Пан маляр щось знає? Бо я не смію питати пана доктора. ІВАН: Ні, Катрусю, я не знаю ні чого. І доктор, мабуть, також ні. Але, я так припускаю. Ну, д о б р е. Чи не маєте там для мене чогось переку сити? КАТРУСЯ: Ой, Б ож е, яка ж я д ур на! Стою тут і н у д ж у вас своїм н е мудрим говоренням, а навіть не спи тала, чи ви не голодні! Я зараз... (Ви бігає на кухню вглибині). ІВАН: І ще ця дівчина, до всього! Ех!.. (Виходить дверима праворуч, затріснувши їх з серцем ). Дзвонить телефон. Н адбігає Ка труся. КАТРУСЯ (у телеф он): Гелов? Є... резіденс. Вейг е мініт! (Вибігає пра воруч. За мить надходить звідтіля Іван, за ним Катруся, вона вертається на кухню ). ІВАН (у т е л е ф о н ): H ello Yes, brother! I did not g et you! Accident?! What?! What?! m e r e ? ! . . . I ’ll be there right aw ay! (Кидає слухальце, відкриває двері на кухню, кричить): Катрусю!! Катрусю! З доктором ста лося нещастя! Я біж у!.. Завіса (Докінчення б у д е) ВЖЕ Є В ПРОДАЖІ Пам’яткова К нига XV. К он в ен ц ії СУА Ціна 2.00 дол. Можна замовляти в Централі СУА НАШЕ ЖИТТЯ — ЛИСТОПАД, 1968 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top