Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
М. Федорович Андрійкові ГОСТИНЦІ Одної суботи прийшов Андрійко додому зі світлички. Тато каже: — Ходи синку, поїдемо за місто до садівника. Принесли з пивниці три кошики, поклали в авто і по їхали. Дорога та ж сама, якою їздять літом на вакації в гори. Але тепер осінь, листя на дере вах у різних красках — жовті, по маранчеві, червоні, малинові. Ті шиться Андрійко, усміхнений тато. Ось заїхали на подвір’я одного господарства. Тато витягнув два кошики, хлопчик третього і пішли поговорити з господарем. Цей по казав, з яких дерев можна зри вати садовину. — Я буду рвати яблучка! — зрадів Андрійко. — Добре — так тато. ■— Ось тут дерево повне ру м’яних яблук. Галузки вгинаються аж до землі. Та рви уважно, не нищ гілок і не потовчи овочів у кошику. Тато пішов в іншу частину са ду, де росли грушки та сливки. За пів години у них були повні коші. Вони заплатили господареві і за несли все до авта. Коли приїхали додому, то мама дуже втішилася садовиною. — Але ж того всього для нас забагато! Подаруймо трошки лю дям, що не можуть так далеко їха ти і нарвати собі свіжого, пахучо го з дерев у саду. Усі радились — чого кому від нести. До сусіднього будинку Ан дрійко поніс кошичок яблук Мар- тусі, з якою бавиться кожного дня. Дівчинка подякувала і дала йому — літачка. Пізніше пішов сходами угору і поніс старенькій сусідці жовтих, пахучих грушок. Вона зраділа: — Нині ввечорі Ан дрійку, коли твої батьки підуть на концерт, я залишуся з тобою і придумаю гарну казку. — Про ди нозаврів! — просив хлопчик. — Ну, добре, постараюсь про дино заврів, засміялась пані Лаврович. Другій сусідці Андрійко приніс сливок. — Які чудові сині сливки, втішилася пані Віра. — 3 них спе чу я коржики, такі як печуть в У- країні. І принесу тобі! Ось так хлопчик за яблучка, грушки та сливки одержав літачка, цікаву казку та смачного коржика. А коли надійшла знов субота, він вибрав найкращі яблучка і по ніс їх до світлички. Наперед най більше дав пані, а тоді пороздавав усі дітям. Пахучі, червоні, смачні яблука! Діти дякували і раділи сві жою садовиною. Петро Кізко Л е в і миша Біжить великим густим лісом лев. Худий, голодний, аж живіт підтягло. От коли б йому хоч яка пожива трапилась! Але ніде нічо го, тільки часом видно каміння по між деревами. Аж гульк: миша з-під каміння вискочила. Лев не довго думаючи — скік на ту мишу і вже готовий її проковтнути. А тут миша тоненьким голосочком: — Любий, дорогий мій леве! Не їж мене. Я жити хочу, як і всі зві. рі. Залиш мене, а я тобі в пригоді стану! Гаркнув, клацнув зубами лев, пустив мишку, та й побіг. А за тим левом полювало двоє людей зі спи сами. Хотіли його убити, бо дуже багато шкоди наробив він їхньо му племені. От ідуть мисливці, спи си у руках тримають і вже напе ред їх випростовують. Крім того приготовили вони пастку. Поміж деревами розвісили мотузяну сіт ку, подібну на невід, що ним рибу ловлять. Як бігтиме лев, заплута ється, а тоді вони прибіжать і спи. сами його! Так і сталося. З розгону лев попав у сітку. Замотався, заревів. У ту мить лев’ячий крик зачула миша. Стрімголов кинулась до пастки, та й почала скоренько сво їми малими гострими зубами сіт ку гризти, лева визволяти... А тут уже мисливці зі списами до лева наближаються. Та доки вони добігли, миша прогризла сіт ку і лев з усієї сили кинувся на людей. Вони чимскоріш утекли. А тоді лев узяв мишу, посадив собі на голову, та й заніс її до житла в камінні. Відтоді лев і миша стали прия телями. КІТ ВАСЬКО Дитяча гра З-поміж дітей вибирають кота та 2—3 мишей. Діти, що залишились, стають у коло і беруться за руки. Кіт у середині кола, а миші сидять на стільцях збоку. Ходить сірий Васько-кіт, Хвіст пухнатенький стирчить, Ходить Васько-кіт. Діти співають і рухаються в колі праворуч, кіт іде ліворуч. Сів і умивається, Лапкою втирається, Пісеньку співа. Діти рухаються в колі ліворуч, кіт сідає навпочіпки і робить рухи згідно з текстом. Ось він прислухається, Встав і підкрадається: Мишок десь почув. Діти спиняються, а кіт іде краду чись. Мишки починають рухатись і бігають навколо. Кіт старається до торкнутись котроїсь мишки понад ру ки дітей. Тоді мишка вважається злов леною і гра починається наново. ПРАВДА Ж, МАМО! Правда ж, мамо, я великий? Сам взуваю черевики, Зашнуровую шнурочки, Сам в штанці вберусь, в сорочку, Сам лице і руки мию, Сам зачісуватись вмію... І не плачу я ніколи! Скоро піду я до школи. Марія Познанська
Page load link
Go to Top