Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36-37
38-39
40-41
42-43
44
■зелінсьЕЗГ Фейлетон Сумний Великдень На дворі запахло весною, і в хаті вже не хочеться сидіти. На дворі ж і повітря чисте, і небо блакитне, і святе сонечко сяє. Отож такої пори в Ню Йорку на Подолі й зустрілись дві приятель ки. Зустрілися, розбалакались. — Та це ж воно вже й Велик день незабаром, —• сказала пані Ірина. — Еге, — обізвалася пані Марта. —- Але, сказавши прав ду, — не люблю я цього амери канського Великодня. Ніби свято і ніби не свято. — Та що ви! Як таки можна отаке говорити! —- Бо таки правда. От на Різ дво ялинки прикрашують, пода рунки заздалегідь купують і одер жують, святкові картки пишуть кому треба і не треба. І дітям ра дість, і дорослим. А тепер що? Хіба що нові кгпелюхи купують. А ще як негода — то й під цер квою не можна постояти. Та ще цього року обидва стилі разом. Це вже подвійно сумний Велик день. -— Ов? — здивувалася пані Ірина. — А то чому подвійно? — Та тому, що тепер не знаю у котрої дочки святкувати. Мину лими роками на „новий стиль“ їз дила до молодшої, а на ,,старий стиль“ — до старшої. Там же у мене п’ятеро унучат. Отож з’їха- лася рідня і гості, та так спереча лися при тім свяченім за ті стилі, за традиції, за обряди, а потім перейшли на патріотизм і Собор ну Україну. Та як вже все поїли, то унук підходить до мене і пи тає тихенько: То як то, бабуню, ви такі великі а й досі не знаєте, коли Христос воскрес? — Цікаво, цікаво, — що ви йому відповіли? — перебила пані Ірина, бо була бездітна і не лю била слухати вихвалювання уну ків своєї приятельки. — Хто ж на це може відпові сти? Та вони в мене такі розумні! Один стипендію дістав, другий його доганяє в успіхах. А Уляся, то така красуня, що й не сказати! А Ромашко такий усе задуманий, певно буде з нього філософ, а Ліда . . . Пані Ірина то червоніла, то блідла від тих вихвалянь. Та Мар та не вгавала: — А у другої дочки тільки одна донечка, Одаря зветься. Во но ще зовсім мале, але вже оченя та так і зорять. Сваха каже, що має аристокартичні риси . . . —■ То це ви так, як та сова . . . — вже більше не могла мовчати пані Ірина. —- Яка сова? — насторожилась Марта. — А та, що в народньому опо віданні. Зустріла сова орла, як летів на полювання, та й просить його: „Дивися ж, куме, не поїж там моїх совенят". „А які ж вони, ВИДАННЯ ЖІНОЧИХ ОРГАНІЗАЦІЙ Жіночий Інформаційний Листок — двомісячник, що його видає Об’єд нання Українських Жінок у Мюнхе ні, видав недавно тому своє 20-те число. Окрім огляду колядок та на родніх звичаїв, число вміщує цінну статтю проф. П. Курінного про по ходження українського народнього мистецтва. Зміст доповнений вістка ми з Відділів та оповістками імпрез. Вісті Українського Жіноцтва у Франції видали своє четверте число. Воно вміщує точний звіт про 20-літ тя Союзу Українок Франції та юві лейний з’їзд, що відбувся з тієї на годи в Парижі. Звертають на себе увагу доповіді д-р Валентини Воро- пай („Національне виховання в пе дагогічних ідеях Гр. Сковороди") та інж. Зінаїди Витязь („Виховання й освіта українських дітей на еміґра- ції‘). „Наше Слово", квартальник Союзу Українок Австралії, вийшов як ч. 2 з об’ємі 34 стор. Окрім Різдвяної те матики та кількох статтей на акту- щоб я їх упізнав?1* — „Та мої діти найкращі11. Полетів, орел — та й поїв найгірших, совенят би то. Кожній матері свої малята найкращі... — тихо, але злобливо закінчила Ірина. — Отакої! — закопилила губу пані Марта. — Виходить, немов би я гака вже дурна і сліпа . . . — Оце, хай Бог милує! — зля калася пані Ірина, що ще хотіла побесідувати. — Не гнівайтесь, це тільки жарт . . . — Добрий мені жарт! Це ви про мене таке між людьми гово рили, та я не хотіла повірити. До побачення! І дві приятельки розійшлися. — Бач, сову до мене приклала! — продовжувала вже до себе па ні Марта. — Найгірше, — поду мала —- що не дала мені докін чити. Хотіла сказати, що минулого року на ,,два стилі" купила два капелюхи, а в цьому році при йдеться в однім парадувати . . . О. Оса альні теми, подав дуже цінну хро ніку праці Стейтових Управ та Від ділів СУА. Довідуємось, що 6. бе резня 1965 р. засновано Відділ СУА в Тасманії, що його очолює п-ні Липка. Новинкою є підсумки Контр. Комісії СУА, що подала свої завваги до однорічної праці Гол. Управи. СУА НА КРАЄВІЙ РАДІ УККА Засідання Краєвої Ради УККА, що відбулося дня 19. лютого 1966 в Ню Йорку, відзначило виступ п-ні Іван- ни Рожанковської, представниці Со юзу Українок Америки. П-ні Рожан ковська, референтка плянування Гол. Управи СУА, відчитала доповідь, в якій висловила ряд думок і побажань до завдань УККА. Вони випливають з її доповіді „Сила нашого поселен ня", виголошеної на XIV. Конвенції СУА (гл. Н. Ж. чч. 1 і 2, 1966). Є це домагання — змобілізувати провід української еміграції для встановлен ня ідейних, теоретичних заложень і добре обдуманої практичної програ ми нашого поселення. НАШЕ ЖИТТЯ — БЕРЕЗЕНЬ, 1966 5
Page load link
Go to Top