Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Та чим більше говорив князь — тим більше гас недавній спалах радісної гордосте в душі Ольги. І знову напрошувалося їй питання: „Чи в тому най більша честь, щоб мати почет і дивитися на скомо рохів ?“ — Сьогодні ж, — закінчив потік своїх щедрот князь, не зауважуючи смутку княгині, — у весільний подарунок Вишгород від мене візьмеш. Усе для тебе дам, княгине, щоб лишень між нами любов була!.. Мало-мало бракувало, щоб в Ольги зірвалося з уст: „Любови, княже, ніякими скарбами не купу- ється!“. Але не зірвалося. -—- Дякую тобі, княже, за щедрість . . . — мо вила натомість і зідхнула. Марно роздиралися гості, вигукуючи здравниці на честь великої княгині й князя, — молода пара їх не чула. Ігоря все більше захоплювала пристрасна любов до красуні-жінки, Ольгу поглинув сум і не хіть до мужа-нелюба. Не придалися ні на що ласки князя, дорогі пода рунки й усі старання — зробити приємним життя молодої дружини — Ольга не могла йому нічим, окрім стриманосте, відповісти. І це вже була дорога заплата. Бо нераз княгині хотілося кричати, коли князь наближався до неї, — такий ненависний він їй був. Але перемагала себе. Не казала нічого ні йому, ні своїм найближчим повірницям зі свого по- чету. Занадто була горда. Вродилася княгинею. А найбільше боліло її те, що князь міг би багато змінити, коли б лиш хотів на неї іншими очима поди витися. Зробив її великою княгинею. Але чому нічого, справді гідного великокняжого титулу, не вніс в її життя? Ольгу тягнула непереможна цікавість до того, про що думав* князь із дружиною, кого і за що судять суди, які і звідки надходять новини. Та все це було замкнене для неї. Князь узяв її для при ємносте й розваги, але не для помочі у правлінні державою. Йому навіть і в голову ніколи не прихо дила така дивачна думка, що жінка розумом і силою духа нераз може стояти вище наймудрішого старця, * „Думав" — радив. чи воєводи. Зрештою, не трудився тим, щоб ближче придивитися до смутку княгині й пізнати його при чини. За ніжні це речі — розбиратися, чому жінка невесела. Ольга ж якраз йому й сподобалася тим, що стримана й тиха була. Веселих жінок Ігор мав подостатком у всіх кінцях своїх володінь. Щиро, чи удавано, раділи, мов навіжені, коли врядигоди до них навідався. Аж обриду викликали. Проти них Ольга ще солодшою видавалася. І сумувала молода княгиня важким розпачливим смутком. Часто поглядала на спокусливі води Дні пра, але вже не пробувала нічого. З кожним днем, побіч гіркоти й жалю, кріпла певність, що вона йде вірною дорогою до якоїсь величної мети. Лишень мусить на початку багато перетерпіти. І княгиня терпіла. На щастя, муж не дуже їй надокучував своєю приявністю. Навіть по весіллі всього-навсього два тижні з княгинею був — і на лови вибрався. Вер нувся з ловів — поглинула його підготова до походу. У чорноморських степах, у Дніпровому лимані та Криму йшла весь час завзята боротьба за чорномор ське побережжя. Греція хотіла втримати його далі у своїх руках, Ігор хотів здобути його для себе. Цар- город насилав на Русь печенігів, Ігор насилав на греків чорних болгарів. Все це цікавило княгиню Ольгу більше від валок із дорогими товарами, що проходили через Київ і зупинялися тут, виставляючи на показ усякі замор ські дива. Впускаючи до княжого двору купців, кня гиня багато розпитувала про події у світі, але купу вала мало, а те, що купувала, мусіло бути справді чимсь надзвичайним. Незабаром княгиня осіла у Вишгороді, забравши з собою значний почет і рабинь. І тут, у подарова ному їй місті, стало їй якось відрадніше. Господинею себе відчула. Не в дворі й теремі, а на волости. Бо Вишгород було торгове, велике, але занедбане місто. І почала княгиня в ньому порядок заводити. Тримала раду з тивуном, кликала до себе биричів, мостників, митників, осьмників та вирників і від них звітів домагалася. Покіль князь із походу вернувся, княгиня вже багато зробила у Вишгороді, а найбільший її осяг НАШЕ ЖИТТЯ — ЧЕРВЕНЬ, 1961 и
Page load link
Go to Top