Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Варимо борщ*) Властиво не знаю, з чого воно по чалось. Чи від того, що нам кажуть нараз зберігати народні звичаї? Чи може тому, що „Марті“ каже воювати за борщ? Не знаю, нараз Окружна Рада в Ню Йорку рішила зварити борщ. Бо як воно було б? Дітройт пе че паски, Филаделфія вишиває, а Ню Йорк не мав би нічого? Ні, ми зваримо борщ! Скажете, що це невелика штука? О, дуже помиляєтесь! Борщ — це ве лика річ. Перегляньте, що пише про те інж. Г. Гордієнко в одному числі Нашого Життя. Борщ, каже він, не „вариться**, а „твориться*4! Кожне ва рення борщу — це творення страви, яка характеризує саму господиню. Яка господиня — такий борщ! Тому й Окружна Рада варить борщ. Спільно з усіми Відділами СУА в Ню Йорку й околиці. Щоб вийшов справ жній, український. Не львівський, пе- ремиський чи тернопільський. А та кий соборний, як його вимріяв і опи сав Понеділок. Настав врешті той великий день. Зі йшлися Союзянки з Ню Йорку й око лиці. Кожен Відділ приніс щось із со бою: один капусту, другий буряки, третій часник, четвертий картоплю, п’ятий помідори. Мовчки, у скупленні духа почалась робота. Кожна сягнула думками да леко, далеко... У той час, коли вона малою дівчинкою приглядалась до того, як „творився** мамин борщ. А голова лиш походжає й хвилю ється. Що то буде? Це ж перший, спільний, Союзянський борщ! — Закипів! — каже з увагою пані голова. — Прошу слухати! Саме те пер вимішуються в ньому всі склад ники. Оті всі частини, що їх прине сли Відділи СУА. Щоб надати борщеві справжнього, одностайного — і враз замовкла. *) Гумореска, відчитана на ювілей ній зустрічі Нашого Життя у Ню Йор ку. Бо побіч великого горшка, в якому приємно булькотіло, знайшовся дру гий, менший. З нього теж виходила з-під покришки пара. — Ми теж варимо борщ, відповіла членка одного Відділу, що доглядала меншого горшка. — Але ми хочемо окремо. Бо ми якось непевні, чи спіль но воно вийде... такий справжній смак... Настала невелика мовчанка. Але го лова (на те ж вона вчителька) притак нула. — Варіть, голубки, окремо. По рівняємо. І знов заметушились жіночі постаті. Як відомо — „творення** борщу за вершується під кінець. Тоді саме ді стає він свій змисл, свій „характер4*. Тоді то „творить**, а радше „воро- жить“ кожна українська господиня. Одна по одній зачинають коштува ти. Приступають до горшка (по черзі за числом Відділу) і з увагою й на пруженням смакують. Щось бракує! Що саме? Соли? Квасу? Смаку? Труд но вгадати! А може в меншому горщику кращий борщ? Знов приступають у черзі, щоб скоштувати. Але й тут чогось бракує. Соли? Квасу? Смаку? Не можна вга дати. Хвилюються жінки. Вже стільки ра зів у житті борщ варили! У декого ложка дрижить у руці. Щоб нам цей раз борщ не вдався? Той Союзян ський, репрезентативний? Але від чого голова? Нараз, скорим рухом підійшла до меншого горщика і в одну мить, навіть не знати як, пе релляла його зміст до великого. Це сталося так скоро, що й не стямились усі. Лиш ахнули з подиву. Бо борщ вийшов на славу! Всі те пер по черзі коштували й це ствер дили. Який запах, а який смак! Оте все, що одному й другому бракувало, нараз віднайшлося в сполуці. Такого борщу ніде у світі немає! Бо це справ жній Союзянкий борщ, як його не ва рить, а „творить** українка у вільно му світі. Зірка Поема про Перфект* Фото* Хто на Норді не буває Той не чув і той не знає, Що там діється кругом... Як то в фірмі Перфект-Фото На три шихти йде робота, І руками й... язиком. Туся, що царить над нами, Лист за листом з печатками Розсилає на весь світ. Час настав у нас роботи: Всі ідіть до Перфект-Фота, Буде вам мов з хлібом мід. Перша суне пані Слава, До „чековання" цікава, Личко наче рожі квіт. Б нас вона мов мудрий ребе Для усякої потреби... Не вгадаєш її літ! Чорноока наша краля, Найлон-коса пані Галя, Кажуть, дуже голосна. Гарних хлопців лиш „чекує“, Пильно їх колекціонує, Друга в неї є весна. Круглобока, кучерява, Синьоока пані Слава Всім гумору додає. Пише думи, пише оди — Для усякої нагоди —- І говорить — аж гуде! Лесі трапилася ґратка, Від весни вона „мужатка", Щастя їй іде услід. Доброго знать мужа має, Бо зчастенька в нас співає, їздить автом на обід. Щоб дійти до геппі-енду Ще про Галочку з Клівленду Побалакати кортить. Десь на „ланчі“ все мандрує, Щось купує, чимсь торгує. Біс в тій жінці знать сидить. Тож у кого є охота, Всі ідіть до Перфект-Фота! Слава наша йде у світ! Невелика є заплата, Але босом є Саґата, Дай їй, Боже, многих літ! Іса * Жартівлива поема постала на міс ці праці у Филаделфії. В ній змальо вана група працівниць, у більшості членок СУА. НАШЕ ЖИТТЯ — КВІТЕНЬ, 1961, 11
Page load link
Go to Top