Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Фейлетон Лист до Рути Дорога! Якже ж я стужилася за Твоєю ,,салаткою"! І не тільки я . . . Ба гато читачок Нашого Життя не терпеливо чекають появи кожно го нового числа — ануж може знов буде Твоя ,,салатка“! Адже напевне Твої думки не спочива ють, а кружляють довкруги різ них знаменних подій нашого бу дня. А тут ,,салатки“ як нема, так нема! Що сталося? А такий цікавий сезон! Вже в часі посту ми Тебе згадували, ра хуючи, що Твоя ,,салатка“ стане нам приправою до смачної свя точної їжі. А потім покотились події високо-політичного машта- бу! Вже візита Микити в Парижі, що так потурбувала тамошню у- країнську кольонію й висунула на перед усіх д і вчину-українку Та- вання характерної молодої люди ни. — Та коли немає цієї доброї волі, або коли всю відповідаль ність перекладається на Пласт, то ді вислід виховної роботи не може бути задовільним. Це повинні у- св і домити собі читачки Нашого Життя, між якими напевне багато матерей. А тепер виринає найбільш від повідальне завдання — літні та бори. Вже почалась підготова в усіх осередках, вже йде набір ви- ховників і булави. Цей черговий іс пит громадської заправи для на шої молоді й батьків розворушить знов думки й бажання. Дай Боже, щоб закінчився задовільно! І дав нагоду нововибраній Голові Плас тової Старшини в ЗДА здійснити дещо з намічених нею напрямних. JI. Бура мару. А конференція на вершинах, що закінчилась стуканням кулаком об стіл! Та ж одна тема за одною аж проситься Тобі під перо! Правда, тих „фейлетоністок" те пер намножилось до лиха й тро хи. Першою б’юся в груди я гріш на, що часом пописую. Та зо мною кінша справа: на те й сиджу в то му гнізді ос, що зветься Союзом Українок Америки, щоб їх часом пером „змалювати". Але де нам у- сім, отим Натам, Мушкам та як вони ще звуться — до Твоєї лег кої руки! Нехай там десять разів урухомлюють „Перо Союзянки““ — все одне ніщо не дорівнає Тво їй ,, са латці “! Та коли вже тепер не напи шеш, то не знаю, що й каза ти. Вже й мужчини розпитують мене, що сталося з Рутою. Бо вони перші крадьки читають наш журнал і мабуть від „салатки" по чинають, щоб і про себе щось розвідатись. І навіть вони зтиха признають, що наш журнал таки найкращий. А знаєш, чому? Бо він єдиний не лається з ніким і ніза що. Дивно, правда? Бо про жінок уже втерлася думка, що вони свар ливі. Та й ніде правди діти, наша редакторка такою є. Але тому що виладовує свою лють на нас, бід них членках Ред. Колегії, (і на друкарні! прим, складача) то вже в журналі вона „білою голубкою" літає. Щось неначе Микита по Ев- ропі. Про інших „пишущих жінок" того не можна сказати. Якось те пер розгулялись їх пера у пресо вих органах і то немов не чор нилом, а жовчю напоєні. Замість творити літературні перлини, во ни повчають, грозять, глузують, лаються. Що тут робити? Мабуть почала найстарша ста жем Галина Журба своїм станови щем до пам’ятника Шевченка. І по сипалось, як із рога обилля. Ляту- ринська напала на Ганну Черінь, Софія Наумович на Євгенію За- рицьку, а Ганна Черінь знову на Докію Гуменну. Не знаю, чи пе релічила я всіх? Вже не згадую про Ольгу Мак, що розписалась на десяти сторінках про Тиса або ту ж Софію Наумович, що напала на Самчука. Щось несамовите ді ється з нами. Тому, дорога Руто, обізвися! Від Твого сміху тає всяка лють і злоба і якось погідніше дивимось на світ. Хіба що переживаєш щось (чи припадком не розво дишся з чоловіком?) і тому за мовкла! Кинь лихом об землю і вшквар вакаційну „салатку" — собі на славу, а читачкам на ра дість! Цьопа ШКІЛЬНА СИСТЕМА В СССР За даними статистичного збір ника „Народне господарство СССР в 1956 р.“ (новішого не маємо) в народньому господарстві, крім колгоспів, із загального числа працюючих — 45% або 22,7 міль йони жінок. Дітей у СССР нараховують пои- близно 34 мільйони дошкільного віку й близько 21 мільйонів шкіль ного віку до 12 років, себто тих, що потребують опіки та яким ма тері, через свою заробіткову пра цю опіки дати не можуть. У відоз ві, вміщеній у „Правді України", відмічується, що „в сучасну пору 2,280.000 дітей виховуються в ди тячих садках, а до кінця семирічки ця цифра може подвоїться". Отже бачимо, що тільки незначна кіль кість дітей обслуговується садка ми, а й перспективи на дальше не великі. Але совєтській владі на садках не дуже залежить. Вона запляну- вала інший, більш загрозливий шлях. Це — відірвання дітей від батьків при помочі виховання в школах-інтернатах. Та ж відозва каже: „Недалекий той час, коли всі діти будуть навчатися у шко лах-інтернатах, що забезпечить ще більш успішне рішення завдань комуністичного виховання підро стаючого покоління та дасть мож ність втягнути нові мільйони жі нок у ряди активних будівничих комуністичного суспільства". Із яким жахом у серцях чита ють цю відозву підсовєтські матері й батьки! Адже цим розпорядком руйнується родина, єдина остоя, в якій ще жевріє тепло почувань, 1 0 НАШЕ ЖИТТЯ — ЧЕРВЕНЬ, I960 Видання C оюзу Українок A мерики - перевидано в електронному форматі в 2012 році . A рхів C У A - Ню Йорк , Н . Й . C Ш A.
Page load link
Go to Top