Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Листи Мазепи Дивним збігом обставин зберіг ся жмуток листів з особистого ли стування гетьмана. Оригінали їх згоріли в Батурині разом із усім його архівом. Але в відписі вони збереглися й тепер кидають світло на велику любовну драму, яку пе режив він на схилі віку. Бо листи ці 'були написані до Мотрі Кочу- бей. Перший із цих листів датований 1704 р. Він показує взаємини за коханих щиро-сердечними; геть ман прощає Мотрю перед виїздом. Дальше в них розгортається дія. Зарисовується палка любов Мазе, пи і дбайливість про долю милої. Щораз трудніше їм зустрітися, щораз більше стає їм на дорозі опір 'Кочубеїв. Напруження цієї боротьби зростає і гетьман ви словлює це з великим жалем. Він звик до дії, але Мотря йому „руки звязала“, бо ж це таки 'йдеться про її рідних батьків. Та найбільшим трагізмом віє від листа, в якому гетьман 'бачить у серці Мотрі „од- міну“. Він пригадує їй обітницю, він заклинає її в вірності в ко ханні. Та в дівчині мабуть стався ттерелім. І з відсутности дальших листів, а може й відповіді Мотрі, яка не збереглася, бачимо роз- вязку, точного висліду якої не знаємо. Напевне потрясла вона душею гетьмана до глибини. У книжечці „Писання", що по явилася у 1943 р. у Кракові, Е. Ю. Пеленський розглядає разом із іншими творами Мазепи також ці листи. Він стверджує їх висо кий мистецький рівень, багатство окреслень і образів. На його дум ку ці листи займають в історії у- країнського листування, зокрема любовного, видне місце. ПИСЬМА ДО МОТРІ 1. Моє серденько, мій квіте рожаной! Сердечне на тоє болію, що на- далеко од мене їдеш, а я не могу очиць Твоїх і личка біленького видіти; через сеє письмечко кла няюся і всі члонки цілую любезно. 2 . Моє серденько! Зажурилемся, почувши од дів ки таке слово, же В(аша) М(и- лість) за зле на мене 'маєш, іже В. М. при собі не задержалем, але одослал до дому. Уваж сама, що б з того виросло. Першая, що б твої родичі по всім світі розголосили: же взяв у нас дочку у ночи ґвалтом і дер жить у себе місто подложниці. Другая причина, же державши В. М. у себе, я бим не імогл жад ною мірою витримати, да і В. М. также: мусілибисьмо із собою жити так, як малженство каже, а потом прийшло би неблагослове- ніє од Церкви і клятва, жеби нам з собою не жити. Гді ж би я на тот час поділ. І мні б же через теє В. М. жаль, щоб єсь на-іпотом на мене не плакала. 3. Моє сердечне коханнє! •Прошу і велце прошу — рачь зо мною обачитися для устной розмови. Коли мене любить, не забувай же; коли не любиш, не споминай же. Спомни свої слова, же любить обіцяла, на що мені і рученьку біленькую дала. І повторе, і постократне про шу, назначи хочь на одну мінуту, коли маємо з собою видітися, для общого добра нашого, на котореє сама ж преже сего соізволила єсь була; а нім теє буде, пришли на мисто з шиї своей, прошу. 4. Моє сердечко! Уже ти мене ізсушила красним своїм личком і своїми обітницями. Посилаю тепер до В. М. Мелаш- ку, щоб о всім розмовилася з В. М. Не стережися ЄЇ ні в чем, бо єсть вірная В. М. і мені во всім. Прошу і велце, за ніжки В. М. моє сер денько, облапивши, прошу, не од- кладай своєї обітниці! 5. Моє серце коханоє! Сама знаєш, як я сердечне, шалене люблю В. М.; єще нікого на світі не любив так. Моє б тоє щастє і радість, щоб нехай їхала, да жила у мене; тілько ж я уважив, який конець з того може бути, а звлаща при та- кой злости і Заєдлости твоїх ро- дичов. Прошу, моя любенько, не ОДМІ'НЯЙСЯ ні в чом, яко юж не по- єднокрот слово своє і рученьку дала єсь; а я взаємне, поки жив буду, тебе не забуду. Моє серденько! Не маючи відомости о повожен- ню В. М., чи вже перестали В. М. мучити і катовати, — теперь теди од’їжаючи на тиждень на певніє містця, посилаю В. М. од’їздного через Карла, котроє прошу за- вдячне приняти, а мене в неодмін- ной любві своєй ховати! 7. Моя сердечне коханая! Тяжко болію на тоє, що сам не могу з В. М. обширне поговори ти, що за одраду В. М. в теперіш- нем фрасунку учинити. Чого В. М. по мні потребуєш, скажи все сій дівці. В остатку, коли вони, про клятії твої, тебе цураються — іди в монастир, а я знатиму, що на тог час з В. М. чинити. Чого по треба, і повторе пишу, ознайми мені В. М.! 8 . Моя сердечне коханая. Вижу, же В. М. во всім одміни- лася своєю любовію прежнію ку мні. Як собі знаєш: воля твоя чи ни, що хочешь. Будешь напотом того жаловати. Припомни тілько слова свої, над клятвою мні даніє, на тот час, коли виходила єсь з по кою мурованого од мене, коли да- лем тобі перстень діяментовий, над которий найліпшого, найдо-
Page load link
Go to Top