Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Микола Щербак УКРАЇНА У далеких дорогах, що тонуть в туманах, У містах велелюдних, д е в турботі живеш, Часом вирине думка, що Ти — це омана, Що Тебе вже й немає за вихром пожеж; Що Ти спопелилася, згоріла, зітліла У війнах і в грозах, і лежить як німа, Вкрита саваном білим, земля чорнотіла, Розшматована, в ранах — аж холод пройма! Ти живеш за морями, як пісня віків! Ти гримиш, Україно, в походах покари, Ти промінишся ланом, що житом зацвів! Аж здригається серце, — та це лиш примари! То я бачу Тебе на широкім майдані В синьо-жовтих прапорах, — душ а не вмира! Як ідеш Ти сувора, в нестримнім жаданні, Як шумиш, наче повінь Славути-Дніпра! Як хвилює Твій степ, на простори багатий, Що із бурею любить шаліючу гру, Як течуть бистриною потоки в Карпатах І гаряча смола у сосновім бору, То ввижаєшся Ти в снігову хуртовину З автоматом, що креше метіль вогневу! Україно моя! Я Тебе до загину Отаку збер еж у — непокірну, живу! Із збірки „Пянкий чебрець" Багаті роковини Перший листопада увійшов цьо- року особливо врочисто у життя української громади. Сорок літ проминуло від хвилини, коли на Львівській ратуші замаяв україн ський прапор. Великий шмат часу! Багато вмістилося в ньому — за тяжна боротьба за право на жит тя українського народу, поважні здобутки й великі втрати, буревій війни з походом наїздників, зброй на боротьба УПА, велика мандрів ка. А кінцевий етап, якого ми не знаємо, проходить теж у важкому змаганні за наше національне існу вання. Боротьба триває далі, тіль ки вже в сполуці з усім україн ським народом. Отак зустріли ми перше листо пада 1958 р. Яке наше місце у цю велику річницю? Чи не слід за становитись над тим, і вибрати со бі дорогу? Наша мандрівка вирвала нам рідний грунт з-під ніг, не тільки дослівно. Ми зависли в чужому середовищі. Шукаємо в ньому сво го призначення, хоч уж е давно йо го бачимо: голосити правду про Україну. Ми робимо це всюди, де можемо. Але це не вдоволяє нас. Хочемо більших, видніших успіхів, прагнемо великих перемін. І тому стільки байдужости й зневіри ба чимо серед нас. А Провидіння дбає про нас ін шими засобами. Може й не всі р о зуміють його наміри. Але саме на перше Листопада припало в ЗДА велике свято. Великий здвиг на роду привітав у Конвенційній Залі Филаделфії нового митрополита американських українців Кир Кон- стантина Богачевського. У глибо кому зворушенні прийняли вірні цей великий церковний акт інтро нізації. Бо й справді, не лиш наша Цер ква відзначена тим. За свій стра- дальний шлях в Україні та за вір ність Апостольському Престолові. Але й увесь український нарід за знав тут особливої ласки й від значення. В цій гідності Митропо лії до якої підвищено екзархат у Филаделфії, показано, що наше поселення в ЗД А заслужило на те. Що воно виявилось зрілою й пов ноцінною спільнотою, яка може й повинна на чужині творити рівно- вартні з Краєм церковні одиниці. Тому перше Листопада 1958 р. для нас особливо багате. Воно о б дарувало нас не лиш цінним спога дом. Але й принесло завершення великого діла — піднесення до найвищого степеня наш ої церков н ої організації. Ц ієї організації, яка завжди в нашій історії, зокре ма історії української еміграції, була найсильнішою твердинею на ш ої релігійної й національної віри. України далекої Може, вже немає ... Т. Шевченко
Page load link
Go to Top