Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
він живої вдачі, дотепну в розмо ві, інколи збиточну Міню. Так бу ло раз під Великодні свята і обра жена Міня .не говорила до нього деякий час. Але згадавши під ве чір Великодньої Пятниці, що Франко постить у Великодню Су боту, Міня перед вечерою зверну лася до брата: — Скажи Франкові, хай добре „натевкається", бо завтра буде постити! — Веселий сміх Франка прогнав гнів і образу Міні. Добряча, услужлива й прямо душна Михайлина була згодом втаємничена .в любовні ускладнен ня Ольги з Франком і вона завжди глибоко спочувала поетові. Союз ниця їхніх таємних бачень і листу вань, вона докоряла Ользі за її подвійну гру, що довела до по дружжя з о. В. Озаркевичем. Вихований вплив Франка на Ми- хайлину Рошкевич визнаний нею самою .в її цікавих спогадах про нього: „ .. . Розповіді Франка про наш упа даючий нарід, про його темноту, про його терпіння і про його відчування своєї недолі, впливали на мене осві- домлююче." Завдяки Франкові імя Михайли- ни Рошкевич записане як авторки оригінального оповідання „Кума з кумою (фотографія) що появи лося в львівському „Молоті" („Га- лицько-українська збірка", 1878- 79, стор. 105— 110), з такою до пискою від редакції: . Картинок, схоплених з життя з фотографічною вірністю, без при м ітки повістярської фантазії, у нас досі майже зовсім не було в літера турі, а прецінь такі картини, коли б їх списано багато, мали б не тільки огромну вартість етнографічну й язи кову, але були б міркою вірности по вістей артистичних та й, з другого боку, давали б до них багатий мате- ріял. Картинка, чи там сценка, котру ту подаємо, може послужити взірцем для подібних праць." В листі до Ольги Франко гак -пи сав: . Шкіц панни Міні дуже ту всім подобався і швидко буде надрукова ний з похвальною заміткою. Павлик посилає їй від себе письмо, — а я за мічу тілько, що в неї видно коли ще не талант писательський, то принаймі огромну силу обсервації, котра для всякого писателя повістей перша й найважніша річ. Якби панна Міня (чо го від серця їй бажаю) взялася писати більше подібних шкіців, а притім чи гала другі взірцеві повісті (Золя, Тол- стого, Решетнікова, Нечуя), то з неї могла б виробитися дуже реальна й хороша писателька“. А Павлик вислав два довгі енту- зіястичнї листи до Михайлини, з яких виходить, що таких опові дань з Лолина написано більше й вони мали в дальшій черзі друку ватися. Одна.к черговий виступ Михай лини Рошкевич припав на багато років пізніше, бо аж у „Першому Вінку" — 1887 р. Тоді вона жила в Болехо.ві у Наталії Кобринської, куди приїздив Франко. На оба по міщені там оповідання: „Таку вже Бог долю судив" і „Теща" дав Павлик похвальну рецензію в „На роді" назвавши їх „найправдиві- шими (найреальнішими) і своєю правдою найстрашнішими з усего, що надруковано в Вінку". В пер шому розказана страшна доля Ма рійки Оленючки, Бірчакової не вістки, в Лолині к. Долини. Дівчи ною полюбила вона Адама Шут- кового, але батьки на силу відда ли її заміж за Василя Бірчака, а чоловік важко побивав за те, що стрічалася з давним своїм милим, аж доки не закатував на смерть. В другому оповіданні 'показана кривда бідної тещі-вдовиці від зя тя, якому вена все своє майно за писала, після чого підступник про гнав її з власного господарства; окривджена даремне шукала пора ди, ніхто не поміг в її нужді. В цих оповіданнях Павлик підкрес лює глибоке знання селянського житгя й дар обсервації, що при збагаченні освіти й начитання в європейській літературі позволи ло б Михайлині Рошкевич стати „інайправдивішою руско-україн- ською 'писателькою". Проте сама авторка не вірила в свій талант, а вийшовши заміж за о. Іванця, поселилася далеко від Львова й Болехова та втратила на году стрічатися з Кобринською й Франком. Через кілька років о. Іванеиь дістав ларохію в Ременові біля Львова, тоді відновилися дав ні товариські звязки. При одній зустрічі з Франком Михайлина Рошкевич почула його вислів про змарнований талант, «а що вона відповіла: — Не умію ні писати ні читати, Хотять мене за пароха обирати. — А втім Франко мав намір видати її збірочку та віддавна при всякій нагоді намовляв до писання. Зао хочена принесла раз одне опові дання й прочитала його Франкові, що .вдоволений забрав для помі щення. „Взяв і в короткім часі десь там помістив" — стільки про цю новельку написала авторка. Тому не відомо, чи це віднести до оповідання п. н. „При звуках му зики" про 'переживання жінки збо жеволілого вчителя, яке з датою „Болехів, 19 марта 1890" було на друковане в „Народі" ч. 18, 15 ве ресня 1890 р. Це й вся відома нам літературна спадщина Михайлини Рошкевич- Іванець, якої син, іпок. д-р Іван Іванець, УСС, був цінений, як ми- стець баталістичних картин. По при те слід згадати про збирання нею фолькльорних матеріялів, які ввійшли до студії Франка „Про жі ночу неволю в руських піснях на- родніх" (1883 p.), де поміщено ■м. і», записану нею „пісню про шандара", що дала Франкові сю жет до його драми „Украдене ща стя". Як одна з немногих пішла Ми хайлина Рошкевич «а поклик но вих ідей та скріпила ряди піонерок у боротьбі за краще майбутнє у- краївської жінки. Постать її шля хетна й безпретенсійна, сердешна й спочутлива до других — житиме в памяті такою, як говорить про неї Франко у присвяченому їй вір ші: МИХАЙЛИНІ Р. Ні, не однаково для всіх сонце сяє, Хоч безучасно над всіми блистить. Бідний слізми його блиск заливає, Щасним воно і терни золотить. Серце дівоче, красніше сіяє Щирість твоя, аніж соняшний світ: Радісний усміх для щасного має Сльози для горя, пораду й привіт. Джерела: 1. Михайлина Рошкевич: „Спогади про Івана Франка". Іван Франко у спогадах сучасників, Львів 1956. 2. Михайло Возняк: „Нариси про світогляд Івана Франка", Львів, 1955. 3. „Перший вінок“, Львів 1887. 4. Часопис „Народ11. 5. В. Іванець: „Бабуня Ольга“, На ші дні, Львів, травень 1942 р.
Page load link
Go to Top