Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Християн Відділу ■Новостворений 43 Відділ у Филадел- ф ії перевів свої христини. Д о Д о му СУА запросив на це свято дня 23. листопада Гол. Управу, Окр. Раду і Відділи СУА. За головним столом засіла голова Централі, голова Окр. Ради й представниці Відділів. Кругом управа нового Відділу та його членки. Дію почала голова нового Відділу. Повідомила врочисто про створення Відділу і представила членок управи. У свою чергу голова Централі приві тала нодопрпєднаних дітей у сімї СУА та побажала гарного развою. Черго вою точкою був виступ „ведучої'*, яка відчитала нарис: „Розмова у під земці": Якось зустріла я в підземці зна йому пашо, ‘з якою я колись ,,во время оно“ клінувала в банку. Зу стріч була дуже сердечна, бо ми кілька років не бачились і було про що поговорити. А підземка, якби на злість, тарахкоче, як наві- жена, не дає до слова 'прийти. Моя знайома не втерпіла й почала гу кати. — А знаєте, пані, на другу неді лю обходимо 'з чоловіком ,,срібне весілля“. Буде декілька осіб, по- гуторимо, забавимось. Зайдіть до нас, будемо дуже тішитись. -— На другу неділю? О , дуже мені прикро! Виключена річ! Того дня в нас великий, врочистий день — маємо христини. — Що таке? Що таке? спи тала пані Нуна (так ми її звикли кликати), а очі в «еї заіскрились 25-ваттовими жарівками. — Христини, — відповіла я з притиском, ■— давно ожидане, ро динне свято. Маємо маленький клопіт. — О, то ваш син уже жонатий? — В'пало н'і то твердження, ні то питання і саме в тому моменті під земка спинилась на перестанку Колюмбія. Деякі пасажири пода лись до виходу, а ми ■молотили язиками далі. — То ваш ‘син уже жонатий? — повторила вдруге пані Нуна, боя чись, що першого разу я не вчула питання як слід. — Та де там жонатий! Таж він щойно покінчив ,,гайскул“ і впи сався на університет! Де йому до женячки! Не робіть мене, пані Ну- но, передчасно бабцею, я... тільки -мама. — Америка, Америка, — що вона з людей робить! Ну, ну, а я ніколи не припускала б, що ви втнете таку штуку. Видно у вас на півночі — таке добре повітря. Це пані Нуна натякала на те, що ми недавно тому перенеслись на північ Филаделфії. Підземка рушила знову і пані Нуна хвилину помовчала, мабуть, розгадуючи у своїй голові мою метрику, проблеми виховання ма ленької дитини і легковажність су часної жінки з поважною дозою ■срібного волосся. За хвилину спи тала тихо й лагідно: — Як ви 'почуваєте себе тепер? — Дякую, добре, ‘зовсім добре, тільки трохи забагато важу, от і все! — О, то все так по дитин'і! За кілька місяців прийдете до доброї фігури. А деж властиво відбувся порід, коли можна знати? Мені брехати не було чого і я з чистим сумлі-ння, так як на спо віді, відповіла: — Перші болі (зовсім несподі вано) почались у домі п-ва ГТ-рів, а властивий порід відбувся у ,,лі- вінгрумі“ 'п-ва К-ких. Вправді пані Стефа пропонувала ‘свою простору пивницю, але знаєте, в 'пивниці хо лодно, непривітно, а в вітальні ви гідніше і більш гігі'єнічно... — О, Господи! —■ заломала ру ки пані Нуна, —■ а чому ж ви не поїхали до шпиталю? Там із ком фортом і вигодами куди краще від бувати такі історії. Тепер в хаті ні хто не родить... — Гроші, дорога пані Нуно, гроші! Денебудь рушитесь, треба за приміщення заплатити, а в при ватній хаті безкоштовно. А ми му симо числитися з кожним центом... — А закликали ви принайменше доктора Гарасима? — спитала ме не ‘знайома. — Та навіщо нам д-ра Гараси ма, дорога пані Нуно, коли -між на ми була бабця Чайковська, особа з досвідом, 'практикою, вже й пра внуків дочекалась. Та й жінок-су- сідок зійшлося чимало. Слово по слові, та щось порадила, та помог ла і обійшлась без великого захо ду. З тієї нагоди спекла пані К-ка коржик із яблуками і (погостила нас щедро, навіть по кводрові не казала собі платити... Так, так, — відізвалась пані' Нуна. Колись вдома породілля три дні і три ночі нічого не їла й не пила, а тут в Америці па най тяжчій операції й пологах дають ,,гат-доґа“ і ‘зимну маслянку... І не •пошкодило вам, дорога пані? Ми й не счулися, як переїхали станцію Норт-Филаделфія. На об личчі пан'і Нуни виступили червоні плями від хвилювання і 'правду ка жучи, їй стало жаль, ща мешкає так далеко від рухливого осередку півночі, де все щось цікавого ді ється і життя не таке одноманітне й сіре. Розмова наша лродовжалася да лі і щораз поверталась до теми христин. — А як 'назвете свою доню? — опитала по хвилині пані Нуна. — Оленкою, — відповіла я без вагання.— Ми вже маємо в родині одну Олену. Гарна, кажу вам і мудра жінка. Рухлива і любить по дорожувати. Коли й наша мала вдасться в неї, будемо мати прав диву потіху... О, з дітьми (кажу моїй сусідці) то нині клопіт. Ви- SUBWAY
Page load link
Go to Top