Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
сяцгв і аагинув вже від больш е виків і меценат „Вістника" Са- мійло Підгірський. Д ві дівчинки, Ніна і Ольга Куцевич, сидять у вязниці за ґратами, а п ід тюрмою їх мати. Ц ілі дні сидить вона там, чи х о дить і просить нЧмців... Чи п р о хає знайомих звернутися до німіців, сказати їм, що це вона винна (а в чім винна і не знає сам а). Але готова на себе при йняти яку завгодно вину, аби врятувати доч ок своїх. Хай візьмуть її, вона піде, зараз п і д е замість них. Але рятунку не ма. І вона сидить під тюрмою, з кошиком передачі. Кілька м і сяців тому'німці забили її ч ол о віка, а ось тепер 'беруть і дітей. П ростоволоса, висохла сидить, як примара. Ц е вже не людина, а її тінь. А там за ґратами вони, молоденькі, ні в чім неповинні. 1 дні їх на землі вже пораховані. Гине О. О рищ енко в Ж и то мирі, Світлична й Н едуж а в Харкові, Чорні в Кременчузі — всі частини України дали свої жертви — найкращих дітей своїх. Гине студентка Талька В., робітниця Ганна М арганець, в тюрмі у Львові закатована Калина І., яка перед ареш том була вірним другом всіх увяз- нених. Про кількох останніх наш обовя зок щ е збирати д о кладні відом ості, хоч це не лег ко через наш у відірваність від краю, де 'напевно у сучасників в тих околицях лиш илось про них багато споминів і легенд. Але зараз саме це неможливо зібрати, якщо в еміграції не знайдуться лю ди, які знали їх і поділилися б з нами своїми ві дом остям и про їх життя і о б ставини смерти. Трудно це й т о му, щ о деякі з них ховалися за псевдами, не баж аю чи нараж а ти на небезп ек у родину. їх ни щили, забивали, та вони все та ки йш ли#— «ці кращ і з україн ських жінок. Н а місце одних ставали другі. Бо їх звало п о чуття обовязку, б о в них гов о рив голос національної чести. Бо їх кликали д о чину славні предки їх і величні сторінки і- сторії рідної землі. В грудні 1942 р. гине Галина Столяр, донька-одиначка свя щеника з Тернополя. Ц е була серіозна дівчина, яка, закінчив ши гімназію, захотіла дістати вищу освіту і стала студенткою одн ого з закордонних універ ситетів. іРазом із тим з юних літ вона працювала в Пласті і д і стала відзначення за перемогу в бігу — срібну чашу. Весь час була активним членом ОУ.Н і користувалась довірям і пош а ною товаришів. Саме за прина лежність д о ОУН в 1940 р. її з а арештували больш евики, які засудили ЇЇ на кару смерти. Але її, як і багатьох, врятував вибух нш ецько-совєтської війни. Н е втомна дівчина і після больш е- вицького ареш ту не кидає своєї н ебезпечної праці. Аж поки її заареш тували на цей раз німці. Була в той час звязковою між західньо-українськими землями і Німеччиною. Д опити робив відом ий кат — лотичи В ірзінґ, той, щ о пізніш е „допитував" О. Ольжича! Загинула від побоїв, але нікого не видала в органі зації. Сталося це 27-го грудня 1942 р. в тюрхмі у Берліні. Мала тоді 25 років. Н арід не стерпів далі знущ ан ня. На переломі 1942-43 р. р. спалахнув повстанський рух, у- творилась Українська П арти занська Армія — УПА. І вістка про її боротьбу легендою р о зійш лась на цілий світ. II „Кожна ідея, щоб утриматись, мусить принести жертви44. (Ернест Ренан) Українська Партизанська А р мія (УПА) виникла стихійно, як протест -проти німецької гітл е рівської політики, яка з наказу ППО, хотіла знищити віками витворену національну україн ську культуру, а нарід обернути в васалів Третього Райху. В цьом у народньому протесті ви лилось незадоволення існую чим станом, та велика вітальна сила народу, що продовж ував свою бор отьбу в тих формах, які були для нього тоді м ож ливі. В Українській Партизанській Армії працювало багато україн ських жінок. П ереваж но це б у ли жінки і дівчата в віці від 18 д о ЗО років і з різних верстов українського населення. Вони зорганізували Червоний Хрест, (на чолі якого стояла „В ерба“ і пані М .), опікувались ш пита лями в підземних бункрах, м о білізували лікарські сили, о р ганізували санітарний персонал, здобували ліки. Працювали та кож як радистки, телефоністки, куховарки і курєрки. В зимі по засніжених дорогах вони п ере ступали небезпечні кордони, переходили вбрід та вплав рі ки, де їх ловили, ареш товува ли... Імення багатьох із них на віть не будуть відомі світові. Вони перевозили в збіж ж і на бої, зброю , ліки, літературу, хворих упівців. В селах і містах, з ризиком для себе, збирали гроші, одяг, обуву і харчі для партизанів. „Не нам неволя й панщина І не не для нас тюрма, Не хочемо Московщини, й німецького ярма!“ (Пісня партизан) Вони, як виникала потреба, брали участь у боях зі зб р о єю в руках!.. Бути партизаном тяжче і не безпечніш е, як бути вояком ре гулярної армії. Бо останній, як попаде д о ворож ого полону, мож е щ е сподіватись, щ о ли шиться живий. Але партизана розстріляю ть негайно — без су ду. І добр е, як ростріляють в ід разу. А то перед тим мучити муть, щ об дістати зізнання. Все ж молодь українська йшла у партизанку масово, стихійно. Бачила в* ньому свою владу, своїх начальників. Д еякі вважа ють, що партизанський рух у тих умовинах, які тоді утвори лись, був наперед засудж ений на загибіль. І щ о даремне він наразив на смерть і мучеництво стільки наш ої м олоді. Проти цього є поважні заперечення. По перше частина ц ієї м олоді примушена була йти до лісу, б о їй нічого інш ого не лиш илось. Ц е ж були часи апокаліптично- го жаху, коли невинних лю дей розстрілювали сотнями тільки тому, щ о десь у тій околиці н е відом о хто — м ож е й який п р о вокатор — забив німецького вояка. А в зеленій глибині лісу кипіло життя, м ож е тільки там в цей страшний час і кипіло повне життя. Бо в містах, м і стечках і селах України все тоді
Page load link
Go to Top