Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
д о Ольги, щ о обставини поста вили його в фальшиве і непри ємне полож ення супроти неї і її батьків. Приїхати д о Лолина, писав він, не може. „Ваш отець, казав він, заховався так зглядом мене їв процесі, що треба б не мати і іскорки людської чести, аби явитися в його дім; не згадаю о тім, що коли я просив о Вашу руку, прирік мені помагати в кожнім разі, не гріш ми, а добрим словом і протекцією." Відносно сам ої Ольги і його віднош ення д о неї, то він у т о му самому листі писав: „..нашу іприіяізнь уважаю зовсім та кою, як була перед розстанням на шим: Якщо з Вашої сторони дещо змі нилося, то напишіть щиро й отверто для того, що наш роман мусить іти не тою, що досі, дорогою і не може надалі ограничитися письмами і зі тханнями, — пора подумати і о жит тю. Думайте і пишіть!“ Три роки тягнулася корес понденція різними способам и, три роки тягнулося життя Оль ги, .повне упокорень неправди, хитрощ ів і зл оби проти своїх рідних. В неї бунтувало ся все, щ о було людське, щ о було свя те. Бунтувалась людина, п р о бу дж ена коханням і лю бовю до вільного життя, але розірвати пута, щ о її вязали — не було в неї сил. Не мала сил піти ш ука ти власного, сам остійного ж ит тя, заробляю чи собі своєю працею на життя. Не мала сил кохати вільно того, кого к оха ло серце. Та й Франко у сітях палко го кохання бився з думками, наче риба об сак. Він писав ли ста до о. Рош кевича і ставив йом у зовсім отверто питання: „Чи Ви хочете, щ об я удер ж у вав дальш е звязь з Ваш ою донькою , чи ні? Коли ні, то т о д і 'принаймні я буду знати, щ о не я ламаю дане слово". 'Писав до Ольгиного брата Ярослава, щ о б розтолкував Олі про всі справи, писав і д о сам ої Ольги д ов гі патетичні листи, повні всяких порівнянь, висловів чут тя, переміш аних з холодними маркуваннями. О собливо ціка вий його лист з 20. вересня 1878 р. У том у листі Фіранко ставить п еред очі Ольги одну із дуж е важних проблем у ж ит ті людини „кохання і світо гляд". Д ослівно він про це пи- „Вже звиж півтора року минуло, як ми були дсмвший час разом і мгли спо- сібність ділитися своїми думками і пе реконаннями. Від того часу багато де чого змінилося у нас обоїх, тож час тепер нано<во розібрати все докладно, розглянути совісно, наскілько годять ся наші переконанню, щоб на будуче уникнути заводів і неприємностей. Правду сказавши, і давніше, будучи ще разом ми дуже мало говорили о тих предметах і багато всяких питань закривала нам зіперед очей особиста симпатія: ми любили, а не філософу вали, були щасливі самі собою і за бували о внішнім світі і важкій бо ротьбі, котра нас єднала. Чи добре, чи зле було, що так швидко збуджено нас із щасливого сну, — цего не буду розбирати. Факт остався і факт, ду маю, не пройшов дармо, а в Твоїм і моїм умі полишив глибокі сліди. Ми дозріли серед тяжких проб і можемо тепер далеко сміліше й певніше ана лізувати свої переконання, абстрагу ючи від них личну любов і симпатію". Щ е виразніш е про це Фран ко пиш е в другій половині сво го листа. „Кілька разів, каже він, чув я від Тебе слова: Покинь тоту роботу, від дайся мені, старайся наперед заручи тися зо мною, тоді вже побачимо, що далі робити. Ти не знаєш, кілько важ кої боротьби причинили мені ці слова, і безперечно були вони причиною не одного разячого дисонансу в моїх ли стах до Тебе писаних. Думка, що я для Тебе мав би покинути своє пере конання, — видавалася мені такою дикою, негідною Тебе і мене, що раз бували хвилі (в тюрмі), коли я на си лу відганяв від себе Твій образ. Даруй мені моє серденько, що це так було — але Ти видиш, я хочу Тобі сказати вісю правду, будь вона хоч і яка важ ка". Наступні листи Ольги до Франка і Франка д о Ольги, це дальш а виміна дум ок на акту альні проблем и. Часте за о х о чування Франка, щ об Ольга взялася д о літературної твор чости, викликало у неї п о б о ю вання, щ о й ого ідеалом жінки є жінка-письменни'ця. Вона про це й написала Франкові. Фран ко у листі з 26. грудня 1878 р. до Ольги писав: „Ти боїшся, чи мій ідеал женщини не є женщина-писателька, — а Ти, значить, не знаєш, чи зможеш стати таким ідеалом. Любцю моя, — тим не журися ані калинки. Ідеал мій є жен щина в повнім значінню слова, жен щина — чоловік, женщина ■— мисляча, розумна, чесна і переконана, а таким ідеалом Ти можеш бути, — влрочім до того ідеалу загального додати ще лише жезіщину любячу, горячу, сер дечну, — і це весь мій ідеал, — а та ким ідеалом Ти, конечно, будеш. Коли я налягаю на то, щоб Ти пробувала своїх сил в літературній роботі, — та це не для того, щоби женщина — лі- тератка була моїм ідеалом, а скорше для того, що дуїмаю (так, як і Паїв- лик), що на тім полі найшвидше бу деш могла з часом дещо заробити і що на всякий спосіб робота подібна до моєї зближує Тебе зо мною, може вказати на більше спільних інтересів ніж усяка друга і тим самим скріпити нашу любов і збільшити наші сили. А коли по пробах покажеться, що Твоя сила за мала до подібної роботи, то вір мені серденько, — що занимаючи- ся всякою другою працею, будеш мені так само дорога, як і тепер. Ось так щ иро й отверто ви- сказував Франко свій погляд на свій ідеал жінки і реальними красками малював О льзі ж ит тя, коли вона за нього вийде заміж. У листі з 26. січня 1879 р. Франко д о Ольги писав про свій погляд на кохання освіче них лю дей і тим сп особом щ е ясніше представляв їй, як він собі уявляє супруже життя. Ц ей лист, як і всі листи п о п е редні, від Ф ранкового процесу, багато причиняються д о вияс нення його поетичної творчо сти, в якій повно м олодечої за- диркуватости і бойовизм у. Су спільний бойкот, палке кохан ня і тяжкі переживання з п ри воду забор он и лю битися з Ольгою, в хвилинах розлуки породили вірш „Обриваються звільна всі пута“, в якому Франко, великий св ободол ю бець, про лю бов написав: щ о він є за вільною лю бовю . Ц ей вірш Франка дуж е часто його поборники використовують, як док аз ширення аморальної лю- бови. А тимчасом, словом віль на лю бов, хотів Франко сказа ти, щ о кож ном у вільно кохати кого він хоче, а не по наказу і
Page load link
Go to Top