Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
Великодня пригода — О! який препоганий гусак! Почекай, я тебе ще /провчу! Не подарую! Відплачу я тобі! За- що ти мене так скривдив, так зневажив?! А імама: — І не смій гусака рушити. Він тато, він 'боронив своїх д і тей! А -по хвилі: — А чи ти думаєш, що якби так хтоісь хотів тебе інам забра ти, то твій тато не боронив, би тебе завізято? Ні, іми не дали б тебе нікому нізащо в світі. Бо ти наша дитина. На ці слова Михась 'почав ви правдуватися перед мамою за те, що віїн наробив їй такого клопоту на саїм Великдень. Потім щ е кріїпше пригорнув ся до імами і зачав за(сипляти у неї іна іко'лінаїх. А через сон ще шептав собі: „Гиля, ігусятка, гиля!“ Олена Цегельська ДИТЯЧІ РОЗМОВИ Як я виросту великим. Мамі справлю черевики, — Говорив Юрко завзято Так, щоб чули всі у хаті. А Грицунь казав так часто, — Хустку я куплю іквітчасту, І сережки і намисто, Як я стану трактористом. Маму більш за всіх люблю, Мамі квіток я куплю, — Так Галюня кароока Стрекотіла, мов сорока. Мамі вишию сорочку, — Говорила Ліда, дочка, — І куплю ще у крамниці Я шовкову їй спідницю. Ось, як я закінчу школу, — Додавав малий Микола, —■ Буду гроші заробляти І нову збудую хату. Виросту таким, як тато, Ти не будеш бідувати. Мамо, мамочко кохана, Я тобі усе дістану. Підхопив розмову вітер І поніс по цілім світі І містами, і ланами, Як шанують діти маму. Віра Ворскло Засвітило сонечко ранком у віконечко. Поіклала мама в ко шик ласку, писаночки, ковбас ку, та покликала донечку Па раску: — Від батька, від себе та від мене занесеш бабусі Свячене! І іпішла Параска: в кошичку ковбаска, писанки і паска. А дорогою дивуються горобчики „Цьвірінь!“, що в Параски ви шита запаска. Іде Параска, ви- Покотшіася з горбочка -паска, а за нею стежкою всі писанки й ковбаска... йшла іна горбок, а до неї Бров ко чпесик: іокіїк та сікоїк! — Куди ідеш та щ о несеш ? — Несу я ласку, іписаіночки, ковбаску, від батька і від мами і від мене — несу бабусі Свя чене. — А не буде там нічого ,і для мене? — Бровко питає, хвости ком .маїхає. — Писанки -матуся «написала, 0 л еінямиї, іпіівін ик ам и, сонцями прибрала, не на те трудилась моя ненька, щоб ізїв Бровко ни- саініки смачіненьїко! — Подивись, Парасю, ще раз на Свячене: може найдеться :там ще щ о і длія мене? — Бров ко 'питає, хвостиком махає. — Білу паску — де великі речі! Цілу ніч -місила мама, ще й пекла у печі! Ой, багато мала з нею праїці — чи ж годиться пасочка... собаці? — Подивись, Парасю, ще раз на Свіячене: я голоден — не бу де (НІЧОГО в кошику ДЛЯ імене? — Лиш ковбаска, вся смач ненька, із салом — сама мама її довго начиняла, ще й пекла... Я знаю — їсти ти. готовий, та не дам ніяк ковбаски... псові! — Поглянь, Парасю, в ко шик, ще ж бо не порожній ів-ін! — Бровко (благає, хвостиком махає... — Не порожній, ще на дні остаївіся... хрін. Виїкопаїла я його в городі — може стане Бров- кові в пригоді?... Дала Параска Бровкоіві ласо щів тих, Бровко лиш понюхав та „аіпчихіх'х"! В носі закрутило, в очах за темнило, пчихнув Бровко та штовхнув Параску. Випустила воїна з рук кошик, паску, писан ки, ковбаску... Поікотилаїоя з горбочка паска, а за нею стежкою в>сі писанки й ковбаска, а за ними кошик 1 Параска, а за* ними, гавкаючиї, Вр сивко-/пес... Котили'ся, котиигиіся день у- івеїсь, аіж імусіли стати», бо доко тились до бабусиної хати. Встала тоді Параска, іпоклала в кошик паску, писанки, ков баску, і скаїзала: — Бабуоеньїко, від міам-и і від мене И від батька несу я Свя чене. І сказаїла, що пригода при- ключиїлаш, іяк то всі воїни із гор бочка покотилися. А бабунія — нум Параску 'ці лувати, посадила ЇЇ на покуть у хаті, а Б роаш ві біля порога дала велику кість. Там він її і досі смачно 'їсть! Леся Храплива
Page load link
Go to Top