Skip to content
Call Us Today! 212-533-4646 | MON-FRI 12PM - 4PM (EST)
DONATE
SUBSCRIBE
Search for:
About Us
Publications
FAQ
Annual Report 2023
Annual Report 2022
Annual Report 2021
Initiatives
Advocate
Educate
Cultivate
Care
News
Newsletters
Sign Up For Our Newsletter
Join UNWLA
Become a Member
Volunteer With Us
Donate to UNWLA
Members Portal
Calendar
Shop to Support Ukraine
Search for:
Print
Print Page
Download
Download Page
Download Right Page
Open
1
2-3
4-5
6-7
8-9
10-11
12-13
14-15
16-17
18-19
20-21
22-23
24-25
26-27
28-29
30-31
32-33
34-35
36
НАШЕ ЖИТТЯ РІК XI. ЖОВТЕНЬ, 1954 Ч. 9 Сімдесять літ, шо за нами Сімдесять літ праці, спроб, невдач і успіхів на переміну, а все одна й та сама ціль — дум ка перед очима ■— станути пов- новартною людиною, вирости з вічної малолітности, осягнути мету, до якої жінка силою сво їх природних здібностей може дійти. Такі природою дані стремління лягли в основу “жі ночого руху” А жіночий рух — це не є якийсь відірваний, неузасаднений факт, а частина загально-людського руху най новіших часів, руху далеко ще незавершеного, де кожен інди від хоче рівних прав, де кожна істота хоче бути людиною. У природі все, що є сильніше, виборює собі скорше місце і право на існування, а що жінка з природи є слабша, тому й процес розвою тих оправнень іде в повільнішому темпі, як у чоловіків. І лиш тим треба по яснити конечність творення жі ночих організацій, що органіч но слабша частина людства по требувала окремого піклуван ня, щоб наздіг-нати загальний ріст. І хоча жіноцтво в загаль ній зрілості і становищу зрів- ноправнилось із становищем чоловіків, то в своєму рості во но ще не закінчене. Кожне право, кожне добро здобувається боротьбою. Так і жіноцтво свої осяги брало не без труду. Перед у боротьбі ве ли англійки, а за ним пішло жіноцтво інших народів. Скіль ки то треба було зусиль, скіль ки треба було зужити сили, ча су й енергії, щоб переконати світ, що жінка так само як і мужчина, може здобути освіту й у різних ділянках може бути корисною для свого суспіль ства. Скільки то треба було зве сти боротьби за виборчі права, а скільки дати доказів, щоб знайти признання на вияв іні- ціятиви! Правда, ще перед “жіночим рухом” вміла жінка осягнути визначне становище, навіть у нашому суспільстві, але це бу ли лиш щасливі одиниці. Загал жіноцтва мав звязані руки й о- граничені можливості, раз за- конахми, а по друге пересудами, звичаями, опінією. Та раз збу джена свідомість жінки промо стила жіночому рухові дорогу. Він нуртував, будився на щораз то нових місцях, прибирав різні форми і шляхи, доки не здобув загального признання, спочат ку лиш у деяких країнах, а зча- сом у цілому світі. Із напів не вільниці чи ляльки, чи слухня ного сотворіння жінка ставала повновартною істотою, відкри ваючи одні двері за другими, здобуваючи одну ділянку по другій. У недовгому часі доко нались ті переміни, а зміни зай шли величезні, бо сповнились вони не в одиницях чи в певній суспільній верстві, а в площині загально-людській. І коли до теперішній час можемо окре слити часом розвою індивіду- альности жінки, кристалізації її духовости, то тепер час вима гає іншого її вияву. Голос мате рі повинен заглушити модерне доктринерство та звироднілі теорії, далекі від життя, від лю- бови Бога і ближнього, а з тим увести інший порядок у світі. До загального еманципацій- ного руху включилось і україн ське жіноцтво. У національно му відродженні 70-тих і 80-тих років бачимо жінок у громад ській і політичній роботі. На Наддніпрянщині, де була утру днена легальна праця, вони не творять окремих організацій. Входять як одиниці або й цілі гурти у склад наукових або до бродійних установ, де прохо дять школу громадського діян ня. І коли в 1917 р. відроджу ється наша державність, тоді жінка стає рівнорядною учас ницею її розбудови. У Галичині піоніркою жіночого руху стає Наталя Кобринська, що засно вує першу жіночу організацію, урухомлює жіноче видавництво і висуває петиції до віденсько го парляменту у справі жіночої освіти. її ідеї прийнялись серед українського жіноцтва. Край засіявся жіночими організація ми, які стали поважним чинни ком не лиш еманципаційнод і- деї, але також відогравал*і ро лю у будові національного жит тя. Втрата нашої державносте залишила свідомість хвилевої програної. Розпочалась розбу дова нашого життя, що на Над дніпрянщині виказала жінку в усіх ділянках. Як рівнорядний чинник вона станула до цієї розбудови і виявила блискучі успіхи в науці, в гігієні, в гос подарстві. Тому й розгром на шого життя, що настав на пере ломі 20-тих і 30-тих років, діткнув її так само, а коли й не важче, як її чоловіка. Бо з її арештом і знищенням пропада-- ла разом і ЇЇ сімя, якої не було кому зберегти. Не маю наміру переходити поодиноких фаз розвитку на шого жіночого руху. В основ ному українське жіноцтво, ро зуміючи, що досягнення рівно правносте у поневоленому на роді, не може йти шляхом го лосування чи виборення зако нів, проводить в практичній ро боті, рівнорядно з освідомлен- ням жінки про її права, загаль но-національну роботу. Кліти ни жіночих організацій вирос ли вперше по містах, а потім по селах, зчасом кріпшали, на бирали ваги. Все одне — чи це були Філії й Кружки Союзу У- країнок, Секції і “Сільського Господаря” жіночі організації релігійного характеру чи Круж ки “Жіночої Громади” — для всіх було місце, всі сповняли
Page load link
Go to Top